Kedves Cukor! Még sosem írtam rajongói levelet.
De a tanácsadó rovatodat megszállottan olvasom.
Talán azért, mert a jelen élethelyzetemben rám férne pár tanács.
KEDVES CUKOR! A MANTROS TANÁCSADÓ ROVATA
Melyik ház is az, kedveském?
- Ki az, aki nem tudja, hol lakik? - Az lesz az! Ott,
az a ház. Remek.
Nagyon köszönöm, és boldog nyugdíjas éveket.
Zárva van.
Bocs. Köszönöm.
Gratulálok!
Ez az.
Basszus!
APRÓ GYÖNYÖRŰ DOLGAINK
Ne mozdulj, baszki!
- Mi van? Jesszus, Danny! Én vagyok az! - Mi a...
Jézusom, Clare! Basszus, te... Már rendőrt akartam hívni!
- Miért? - Mit művelsz? Mi van rajtad?
Kölcsönkértem. Hawaii témájú parti volt.
Nem találtam a kulcsom, és aztán... Én... az ablak... későre járt.
- Részeg vagy. - Van csirke?
- Mert csirkeillatot érzek. - Igen, hat órája azt ettünk.
Pohárköszöntők meg beszédek voltak, és... Ez olyan tragikus.
Negyvenhárom évnyi munka,
lefojtva egy tálca baconbe tekert ananásznyárssal
- és mentolos cukorkával. Érted? - Anya?
Szia, Frankie! Édesem!
- Rae! - Szia, kicsim! Kérsz mentolos cukorkát?
Nem, az senkinek nem kell.
- Akkor nincsen csirke? - Az egészet megettük, Clare.
Mit keresel itt?
Hű! Miért vagytok ekkora seggfejek? Mi folyik itt?
Visszajöttél?
Mi a...
Én úgy tudtam, nem lehetsz itt.
Miért eszem ezt?
Mert elrántottad a kormányt, mikor elhaladtunk...
Nem kellett volna hagynod.
Nem kellett volna. Ne mondd el Frankie-nek.
- Rae a neve. - Nem szeretem úgy hívni.
De igaza van, szörnyű név egy melegnek.
Bocs, queernek. De nemcsak a homofóbiájukról van szó.
Ez... ez... Ez valójában, ez az egész szarság.
Ezek örökre a bolygón ragadnak.
Beleékelődnek egy ártatlan teknős orrlyukába.
Nem is tudom. Ez a vaj és uborka... bassza meg!
És a rácsos sült krumplijuk.
Isteni.
Igen. Ezért is olyan nehéz.
Minden jó dolog átfordul valami rosszba.
Szívesen.
Kitettél a házból. Azt várod, hogy megköszönjem?
- Felfogod, hogy nem te vagy az áldozat? - De te sem, Danny.
- Nagyszerű. - Te sem vagy az!
- Jól van, ez csodás. - Igen, csodás! Köszönöm!
Az életem kész káosz, Cukor.
A lányom gyűlöl, a férjem pár napja kitette a szűröm,
és azt hiszi, a legjobb barátom kanapéján héderelek, pedig nem.
A lépcsőjén ülök, és az Ubert várom. Csoportosat.
Azon tűnődöm, hogy jutottam idáig.
Egy olyan nő vigaszára vágyom, akit nem is ismerek.
És azon is tűnődöm, vajon neked
nyújtottak-e valaha vigaszt.
Ben azt mondta anyának: „Ribi, a fősuli lúzereknek való.
Ennyi lóvé egy diploma kedvéért?”
Olvastam a válaszod a heti rovatban, és az egyik finoman beékelt mondatod
arra késztetett, hogy írjak neked.
Amit a húgodról írtál, és arról, hogy rákos.
Bitcoinnal fizettem egy szaxiért.
Sajnálom, hogy ilyen fiatalon elment.
Várjunk, ez az! Álljon meg!
WATER'S EDGE NYUGDÍJASOTTHON
Klassz kecó.
De a gyász már csak ilyen.
Nem múlik el, ha kisírod a szemeidet, zabálsz vagy tombolsz.
Ott marad.
Egyszerűen túl kell élned, el kell viselned,
együtt kell vele élned.
Ez a legnehezebb dolog a világon.
EUDORA WELTY: AZ OPTIMISTA LÁNYA
Huszonkettő voltam, amikor anyánál kiderült.
Készen álltok?
- Igen! - Igen.
Claire Marie Pierce, a díjnyertes esszéíró,
aki hamarosan lediplomázik négyes átlaggal,
és aki meg akarja hódítani a Machu Picchut
- a tavaszi szünetben! - Mexikó!
Gyerünk, Clare!
És íme egy végzős gimis, aki nem tetováltathat az érettségiig,
hiába érvel olyan meggyőzően,
- és aki még mindig szűz! - Ne mondd már ezt.
Negyedik napja hordja ugyanazt a pólót,
és úgy tűnik, nem szándékozik átcserélni,
- jöjjön Lucas! - Lucas!
Lucas fiú! Lucas!
Ja. Sosem növünk ki ebből, igaz?
Nyolcvanévesen is ezt csinálom majd.
- Boldog karácsonyt! - Boldog karácsonyt!
Mostanában folyton az utolsó közös karácsonyunkat
idézem fel újra és újra.
Előbb én.
Előbb én. Én akarom kezdeni.
Ne már! Ez vintage, vagy mi?
Akartál egy ilyet. Apádé volt.
Ő küldte?
Felújítottam.
Lucas, ne légy barom. Ha kapsz valamit, fogadd el.
Fogadd el te.
Nekem sose kellett tőle semmi.
Nem gond. Nem muszáj.
Jól van. Bontsd ki, drágám.
Jess mondta, hogy kell.
Gondoltam, jól jön majd New Yorkban.
Tetszik?
Igen, imádom.
Tényleg nagyon tetszik.
- Igen? Tetszik? - Hé!
Ez... jó hosszú.
És jó vastag.
Szerintem különleges.
Na és mi lenne,
ha inkább fekete lenne, mert New York elég koszos?
Tartósabb lenne.
És... talán ki tudjuk cserélni.
Persze. Hogyne. Legyen olyan, amilyet szeretnél.
Remélem, te képes leszel építkezni a gyászból,
mert nekem nem sikerült. Sikerül létrehoznod valamit az életéből.
Sikerül megszépítened.
Aztán meséld el, hogy csináltad.
Szeretettel, Clare.
CLARE PIERCE BETEGFELVÉTELI ÜGYINTÉZŐ
Azt már leveheted.
BOLDOG NYUGDÍJAS ÉVEKET!
Tegnap este nagyon kész voltál, hogy tudsz egyáltalán menni?
Nem tudom, Shan. Túlélem valahogy,
pedig kapom a savat rendesen egy Y generációstól.
De tényleg, hogy tudsz menni?
Mikor a Me and Bobby McGee után leestél a színpadról,
azt hittem, eltörött a csípőd.
Levennéd ezt a rohadt molinót, Shan? Köszi.
Ja, Bev lánya hívat a 19-es szobába. Azt mondta, sürgős.
- Mikor mondta? - Egy órája.
Baszki.
A francba!
Ja, Z generációs vagyok.
Jól van.
Crystal, sajnálom, hogy megvárattam,
- csak most szóltak. - Itt aludt az este?
Anyám szerint a betegfelvételi ügyintéző itt éjszakázott.
Elnézést.
Tudom, hogy néha magányosnak érzi magát,
és bár ön is tudja, hogy nem alhatok itt,
én mindig gondoskodni fogok róla, hogy kellemesen érezze magát,
és jól be legyen takarva, igaz?
Az Alzheimer miatt van.
- Tessék csak. - Köszönöm, uram.
- Hát te? - Hű!
- Istenem! Sam! Mit keresel itt? - Nem láttalak...
- Már ezer éve! Basszus! Mi van? - Remekül nézel ki.
- Mikor is találkoztunk utoljára? - Nem is tudom.
- A Breath Love könyvbemutatón? - City Lights. Hannah olvasóköre.
Basszus! Tényleg!
Még mindig a The Believernél vagy?
Nem, az márciusban befuccsolt, évekkel ezelőtt átmentem a Mantroshoz.
Imádom azt a magazint. Esszék, és... Cukor rovata.
Igen! Tegnap megkaptam a leveled.
Írtál a rovatba.
Én vagyok Cukor.
Megmagyarázom. Elmegyünk valahova?
Azóta se vezetsz?
Egy tanácsadó rovat mindig bejön,
de ki akarna tanácsot egy középkorú fehér fickótól?
Az utóbbi három hónapban minden egyes számot elolvastam,
- és kiderül, hogy te vagy az? Hogy lehet? - Érzékelek
- némi megvetést. - Úgy csináltál,
- mintha egy nő lennél? Mi van? - Tudom, tudom! Az életem egy hazugság.
De aztán beírtál, és megláttam a neved,
és eszembe jutott az írásod, és az az esszé, az a kicseszett esszé.
És rájöttem, hogy az a nő, akinek kiadom magam,
tudod, munkásosztálybeli, próbál a saját lábán állni,
- kicsit szét van esve, az te vagy. - Jól van.
- Az Elm utcán balra. - Neked kéne ezt csinálnod.
Mit?
- Vezetni a rovatot. - Tessék? Nem.
Igaz, hogy nem fizet semmit, és tudod...
még a nevedet sem tudják, mert névtelen. De pont ez a lényeg.
Neked csak válaszolnod kell heti egy levélre...
Sam, állj le! Senkinek nem osztogatok tanácsot.
Az életem egy kibaszott szarlavina!
És én... nem vagyok író.
Te vagy a legjobb író, akit ismerek.
Nem a semmiért kaptál könyvszerződést az esszé után.
Nem számít, ha meg sem írtam a könyvet.
Minden számít, Cukor.
Ne nevezz így!
Részvétem a húgod miatt.
Clare, nekem nincs is testvérem. Csak kitaláltam.
Kitaláltál egy rákos embert? Fordulj jobbra!
Igen, az egészet kitaláltam!
- Ezért van szükségem rád. - Szörnyű vagy, Sam.
És én majdnem lefeküdtem veled. Állj félre!
- Mit művelsz? - Kiszállok.
Hogy érted, hogy majdnem? Nem feküdtünk le? Miért nem?
Azért, mert seggfej vagy!
Akkor ennyi volt, végeztünk?
Terápiára megyek. Köszi a fuvart.
- Tessék? Te vagy a seggfej! - Oké. Rendben.
Ne! Várj! Kinyomtattam a leveleket,
amikre nem válaszoltam, mert én...
Csak olvasd el őket, és ha van kedved, válaszolj az egyikre.
Mások élete is szarlavina!
Az embereknek segítség kell. Te magad mondtad.
Alkoss valamit az életéből, szépítsd meg.
Megnézem, mit tehetek. Megvan a blokk?
Sajnos nem tettem el. Leértékelt volt.
- Megnézem, van-e másolat. - Hálásan köszönöm.
Megkérdezem a boltvezetőt.
Sikerült?
- Minden oké? - Igen.
Késtél.
Két perc előnyben vagyok,
mert ő mindig öt percet késik.
Lenémítom a telefonom.
Ki az?
Már megint Lucas?
Örülök, hogy mindketten eljöttek.
Tudom, hogy korábban nem volt mindig így.
Ez különösen nehéz időszak a házasságukban.
Sok minden ki lett mondva,
és sok minden nem.
Igen. Ezt én is így érzem.
Őszintén szólva...
Igen.
Ahogy Jung mondta: „Nem az vagyok, ami megtörtént velem.
Az vagyok, amivé válni akarok.”
Megmozgat ez valamit önben, Clare?
Nem.
Meddig kell még távol maradnom a saját otthonomtól?
Mit gondol, meddig kell távol maradnia?
Ez most mi?
Mit kéne elérnünk ezen a helyen?
Vagy ez valami hosszú, kínokkal teli kísérlet,
hogy szép lassan ellenem forduljon a lányom?
- Az a pénz a továbbtanulására volt. - Egy része, és visszafizeti!
Meg sem kérdeztél, mielőtt odaadtad neki!
Azt hitted, nem veszem észre?
Mi a francot vársz tőlem? Hagyjam, hogy hajléktalan legyen?
Az a gyerekkori otthonom!
Az anyám háza! Ő meg ott lakik!
- És eladósodott. - Igen. Mert elcseszte.
Igen, mindig elcseszi!
Mindig elcseszi, és te mindig...
Jól van! De a családban gondoskodunk egymásról.
Te mit tennél? Hagynál megrohadni az utcán?
Clare, hallotta már azt a kifejezést, hogy pénzügyi hűtlenség?
- Te jó ég! - Legalább olyan romboló
hatása lehet, mint a szexuális hűtlenségnek.
Oké, ez itt nagyon nem ugyanaz,
- itt szó sincs árulásról. - Persze.
Segítenem kellett az öcsémnek.
Ja. Ha te csinálsz hülyeséget, az más tészta.
Ez nem erről szól.
Nem mindenki jön onnan, ahonnan te.
- Megint kezdi. - Nem indul mindenki
- egyenlő esélyekkel. - Fekete férfi vagyok Amerikában.
Tudom, hogy nem indulunk egyenlő esélyekkel.
Én most a gazdagságról beszélek!
- Középosztálybeli vagyok. - Az gazdag!
- Az... - Mit mondjak?
A bátyám elcseszett, én is az vagyok.
Szörnyű ember vagyok, borzalmas, rettenetes, ez van.
Nem tudom, mi a picsát mondhatnék.
Kezdjük azzal, hogy érzi magát.
Éhes vagyok. Fáradt vagyok.
Úgy érzem, mintha csak egy burok lennék, mintha szakadékba bámulnék.
Értem.
Én még nem éltem át, de nagyon gyakori,
hogy az ön korabeli nők így éreznek.
Korábban már beszélt róla, hogy a korosodás
bizonytalansággal tölti el.
Azt hittem, az elajándékozott pénzről beszélünk.
- És a körkülönbség Dannyvel? - Nem olyan nagy.
És hogy a társadalmunk semmibe veszi az 50 feletti nőket.
- 49 vagyok. - Egy hónap múlva 50.
Az 50 feletti nőket nem tekintik olyan vonzónak,
a szépségük megfakul,
legalábbis, ami a hagyományos szépségideált illeti.
Emiatt csökken a befolyásuk.
Az igényeik és vágyaik másodlagossá válnak.
Oké.
Nem.
Elakadtunk.
Ez egy terápia.
Nem munka utáni csevej, vagy lógás suli után.
Ugye tudod, hogy az a pohár egy bacikkal teli pöcegödör?
Miért nem kéred meg a szexi mosogatófiút, hogy mossa el?
Talán megkérem.
- Helló! - Tessék.
- Istenem! - Köszönöm.
Jesszusom, Amy!
Pajkos vagyok.
Vajon szexelnek? Vagy akarnak?
A párterápia valami beteges szerepjáték,
ahol telepatikusan húzzák egymást, miközben én végignézem?
És mindezt az én biztosításomból.
Te jó ég! Nekem kéne párterapeutának lennem.
Én találtam a nőt! Ő el sem akart jönni!
Most meg... egy olyan nővel kefél,
akinek az irodáját a saját vaginájukat markolászó törpök díszítik?
Figyelj. Danny szeret téged, nem kefél a terapeutával,
vagy szoborpuncikkal. Érted?
Azt mondta, alig vagyok nő.
- Tényleg így van? - Többet kéne szexelned.
Kösz, Amy.
Egészségedre!
Köszönöm.
MEL GREEN TERÁPIÁS ELJÁRÁSOK
ÉLETRAJZ
Hali!
Basszus!
Dugj meg! Ez az!
- Jól van. - Nem megy be.
Igen, mert épp olyan szögben...
- Mi lenne, ha... - Oké.
Mi a... mi a szar ez?
Na várj, ez egy vízágy? Istenem! Jó ég!
1979-ben vagyunk?
Egy Steely Dan-dal fogságába estünk, vagy mi?
Jézusom!
- Jézusom! - Mi az?
- Istenem! - Jól vagy?
Nem vagyok jól!
Te házas vagy?
- Tessék? - A gyűrű az ujjadon.
Ugye nem akarsz ítélkezni? Vízágyad van.
És?
És bírom a Steely Dant.
Hát, jó kis együttes.
ÜZENETEK LUCAS
Köszönőajándék az ajtó előtt. Visszafizetem. Esküszöm.
Kedves Cukor! Huszonkettő vagyok, és rövid kérdésem van.
Mit mondanál most a huszonéves önmagadnak?
Szeretettel: a bölcsesség keresője.
Kedves...
Kedves Bölcsesség keresője! Mit mondanék a huszonéves önmagamnak?
Hogy ne izgulj azon, kövér vagy-e.
„Tápláld magad. Szó szerint.
- Akik érdemesek a szeretetedre... - Boldognak tűnsz.
...csak annál jobban szeretnek majd.”
Azt is elmondanám, hogy a legtöbb dolog végül megoldódik.
De nem minden.
ANYA
A húszas éveid egyik délutánján,
amikor jól bele vagy gabalyodva a heroin hálójába,
ülsz a buszon, és arra gondolsz, micsoda értéktelen hulladék vagy.
Egy kislány felszáll a buszra az anyukájával,
és két lila lufi zsinórját szorongatja.
Felajánlja neked az egyiket, de nem fogadod el,
mert úgy hiszed, többé nem érdemled meg
az ilyen apró, gyönyörű dolgokat.
Tévedsz.
Megérdemled.
Áfával 127 dollár 62 cent.
Nagyon sajnálom.
És egy nap visszatekintesz arra a karácsonyra,
amikor anyukád meglepett a mustársárga kabáttal,
amire hónapokig gyűjtögetett.
Ne mondd neki, hogy nem szereted az ilyen hosszú kabátokat,
és hogy túl vastag, és valószínűleg túl meleg.
Mert anyukád tavasszal már nem lesz veled.
És a kabát lesz az utolsó ajándék, amit tőle kapsz.
Jól vagy?
Szeretlek.
Ugye, tudod? A pénz pedig... az meglesz.
Nem a pénzről van szó.
Akkor miről?
Szeretnéd, hogy bevigyem?
És bánni fogod, hogy sosem mondtad ki azt a bizonyos szót.
Jó éjt!
Neked is.
Ha ajándékot kapsz valakitől, köszönd meg.
Anya?
Elejtettél valamit.
Ha ajándékot kapsz valakitől, köszönd meg.
Ha ajándékot kapsz valakitől...
Köszönöm.
A feliratot fordította: Zita Peterdi