FÖR ETT ÅR SEDAN
Du kom. Min älskling.
Tack.
Vila dig nu.
Det här är för allt du gjorde mot mig.
Jag hoppas du ruttnar i helvetet.
SNÖRÖK - DEL TVÅ
För två dagar sedan var ni alla vittnen till ett mord.
När jag blåser i pipan
vill jag att ni går och till de platser ni hade under annandagens curlingmatch
i det exakta ögonblick då boet rensades.
Är detta verkligen nödvändigt?
-Hur kommer det här att hjälpa oss? -Det är inte bara det.
Hjälp henne inte. Chefen kommer att behålla henne.
Är du orolig att hon tar ditt jobb?
-Jag menar, medelålders, vit, man. -Ja.
Dina dagar är räknade.
Du borde inte vara här.
Jag sa det till henne, men Crie insisterade.
-Jag måste veta vem som dödade min mamma. -Okej.
Du var inte där. Du var längre ner.
Han har rätt. Du var inte alls där.
Du var inte där heller. Vad gör du?
Positioner.
-Damer, var det precis där ni var? -Ja.
-Och ni såg ingenting alls? -Vi tittade på Bea.
Och ni hörde ingen närma sig precis före mordet?
Låt Bea rensa boet ska du se.
-Heja, Bea. -Kom igen.
Kom igen, Bea.
Någon kopplade kabeln från generatorn till CC:s stol.
-Utan att ses eller höras? -Såg du mig göra det?
När larmet väl slogs,
kunde man ha tagit bort dem och begravt dem i snön.
Jag trodde det var omöjligt utan att bli sedd.
Men vi kan inte utesluta en enskild mördare.
Det är mycket möjligt att en person agerade ensam.
Mördaren eller mördarna valde sitt ögonblick noggrant,
när allas uppmärksamhet var på curlingen.
De visste att Bea skulle rensa boet.
De visste att det skulle bli precis den distraktion de behövde.
De tittade. De väntade.
Och när CC tog av sina handskar, kopplade de in startkablarna.
Hur visste de att hon tog av sig handskarna?
Släpp honom inte ur synhåll.
CC:s man, Richard Lyon, föddes i en rik familj
så han behöver inte jobba, men har flera patent på elektriska uppfinningar.
Så han vet hur elektriska kretsar fungerar?
Så kanske den elektriska stolen var Lyons idé.
Agent Nichol, gör en bakgrundskontroll av Richards ekonomi.
Han föddes rik, men se hur mycket han har kvar.
Direkt, sir.
Något mer om CC de Poitiers bakgrund?
Jag har försökt ta reda på vilka hennes föräldrar var. Nitlott.
Någon måste veta.
Hon kallade sin bok Var lugn.
Kanske det finns ett samband med centret.
Eller med Bea Mayer.
-Godmorgon, Bea. -Hej, konstapeln.
-Vill du ha lite te? -Perfekt.
CC skapade ett helt trossystem
baserat på en juldekoration som hennes mamma gjorde?
Du har läst hennes bok alltså? Vilken sörja.
Om man följer hennes filosofi och stänger inne sina känslor,
gör man allvarlig psykisk skada på sig själv.
Hennes mamma var viktig för henne.
Eller inte.
Vet du vem hon är?
CC slog mig inte som typen som bryr sig om någon annan än sig själv.
-Tyckte du inte om henne? -Jag kände henne knappt.
Många människor kommer till Three Pines av alla möjliga orsaker.
Tre tallar planterade nära varandra som tecken på en fristad.
Kanske var det vad CC letade efter.
Men hon hittade något annat.
VAR LUGN OCH VET ATT JAG ÄR HÄR
Stal hon det från dig?
Det är från Bibeln, eller hur?
-Är du kristen? -Nej.
Internatskolan gav mig några ärr för det.
Och det är bara en present från en vän.
Så du tror inte alls?
Jo. Det gör jag. Jag tror på anden. Jag tror på naturen.
Och jag tror att vi alla är förbundna, men...
Organiserad religion har bara dödat och lemlästat för många av mitt folk.
-Och du? -När jag gick på Cambridge
brukade jag gå till katedralen varje söndag.
Sången gav mig en djup känsla av frid.
Men sedan dess behöver jag inte en kyrka eller en präst för att känna mig nära Gud.
Har du tappat du den här fjädern?
Ja, tack.
Blåskrika är en symbol för klarhet.
Jag bär den här med mig.
För att minnas någon.
Vi bär alla på något, eller hur?
"Var lugn och vet att jag är här."
Nej. Det är fel. Det är: "Var stilla och vet att jag är Gud."
Psalm 46, vers 10.
Jag förstår varför man ändrade Gud, men varför felcitera "stilla" som "lugn"?
Det låter mer medvetet än felciterat.
Jag önskar du var här.
-Det är Pierre, jag måste svara. -Armand?
-Kom hem ikväll? -Jag önskar att jag kunde.
Det önskar jag också.
Jag älskar dig.
Okej.
Hej då.
-Pierre? -Jag trodde du skulle vilja veta.
Blue Two-Rivers mamma är här i Montreal, utanför polishuset.
Har skickat en bild till dig.
Något stämmer inte.
Familjen tror att hon skulle ringa för att höra hur barnet mår.
Kan du dubbelkolla informationen?
Hitta något konkret så jag kan lugna hennes mamma?
-Visst. Jag gör vad du vill. -Tack, Pierre.
VAR ÄR BLUE TWO-RIVERS?
Missy är ute igen i det här vädret.
Hon accepterar inte att Blue har rymt.
Kan du klandra henne?
Jag tänker hela tiden på jackan.
Vi har efterlyst Blue och Tommy.
Om vi kan hitta dem kan vi ge familjen ett avslut.
-Tänk om Kara har rätt? -Du såg bilden.
Vi kan inte veta.
Jag vet men...
Det är en jeansjacka.
Jag bär min hela våren och sommaren,
kanske hösten, men vet du när jag aldrig bär den?
New York i december.
CC:s obduktionsrapport.
Jean-Guy inte tillbaka än?
Han övervakar fortfarande Saul Petrovs hus.
Vad är det här?
Enligt obduktionsrapporten
hade CC de Poitiers 20 gånger mer niacin i blodet än normalt.
-Niacin? Som vitamin B3? -Det används för avgiftning, tydligen.
En tillräckligt hög dos kan ge värmevallningar.
Varmt nog att ta av handskarna?
Någon la niacinet i hennes dryck cirka 30 minuter före hennes död.
Det är det perfekta mordet.
När stolen väl var strömförande var det bara en tidsfråga.
Att få CC att ta av handskarna var den sista delen av planen.
Något nytt om CC:s föräldrar?
Det finns inget födelsebevis i namnet Cecilia de Poitiers.
Det är som om hon inte finns.
I sin bok säger hon att hennes föräldrar är franska, Eleanor och Henri de Poitiers.
Så jag kontaktade polisen i Paris.
Och deras svar var: "Besvära oss inte med dåliga bluffar."
Eleanor de Poitiers riktiga namn var Eleanor av Aquitaine.
Hon var en av de rikaste, mäktigaste kvinnorna i Europa.
Gift med Henri.
De var kung och drottning av Frankrike på medeltiden, under korstågen.
-Så hon ljög om sina föräldrar? -Såvida hon inte var över 800 år gammal.
Hon såg ut att ha opererat sig.
Inte konstigt att Paris trodde jag var en jubelidiot.
Varför ljög hon om sina föräldrar? Varför hittade hon på fantasiföräldrar
-ur historien? -Kanske var hennes riktiga inte bra nog.
Hallå.
Varför försökte du förstöra de här bilderna?
Jag antar att de inte togs för en bok.
Tänkte du utpressa CC med dem?
Nej. Jag skulle aldrig göra det mot CC.
De var privata. Bara för oss två. Och de är allt jag har kvar nu.
Jag visste att ni skulle hitta dem bland mina filer.
Jag vill inte att min fru får veta.
Jag respekterar henne, men älskar henne inte.
Att ligga runt är inte respekt för frugan.
Det är att stjäla hennes tid.
Det här är bilder från curlingmatchen.
Dussintals av dem.
Varför fanns inte dessa på stickan du gav oss?
För att de är skräp.
Vi tittade inte på dem för att öppna ett galleri.
-Vad är det här? -Det är Richard som hämtar kaffe till CC.
-Richard gav CC det där kaffet? -Ja.
Det var den sista bilden?
-Det är slöseri med tid. -Du fotograferade inte CC
-under curlingmatchen? -Nej.
-Han var upptagen med något annat. -Ja.
Försökte få ihop mitt trasiga hjärta. Hon sa att det var slut.
Vet du vilka CC:s föräldrar är?
Ja, CC var besatt av sin mamma. Jag skulle säga att hon hatade henne.
-Vet du varför? -Hon sa att kvinnan var ett monster.
Hon torterade CC.
Gjorde hennes barndom till ett rent helvete.
Men jag såg den rädda lilla flickan inuti
och det fick mig att älska henne mer.
Saul Petrov är inte vår mördare. Jag tror han älskar CC för mycket.
Richard gav CC kaffet.
Om han kände till affären är det ett klart motiv.
Det ser ut som ett vanligt sockerpaket.
Men det betyder inte att det är socker.
Niacin kommer i pulverform.
Dessutom tog CC socker i sitt kaffe,
så niacin kunde ha tillsatts före eller efter.
Tror du att CC:s mamma kan vara här i Three Pines?
Hur många av dem är gamla nog?
Ruth Zardo, Bea Mayer, Kaye Thompson, Émilie Longpré.
Om den galna ankdamen är hennes mamma, förstår jag att hon höll det hemligt.
Låt oss ta reda på CC:s riktiga namn.
Antingen står det på vigselbeviset, eller så har hon ändrat det tidigare.
Med födelseattesten kan vi hitta mamman.
Pierre?
Jag pratade just med min poliskompis i New York om Blue och Tommy.
Ja?
Enligt ett vittnesmål från en knarklangare
sålde han meth till Tommy i förrgår.
Blue var med honom.
-Skämtar du? -Skickar yttrandet till dig nu.
Missy Two-Rivers vill säkert inte höra att hennes barn tar meth.
Hon lever åtminstone. Tack, Pierre.
Här är rapporten.
Hej, älskling.
Enligt knarklangaren i New York var Blue och Tommy i Queens i förrgår.
-Och köpte droger? -Det visar åtminstone att hon lever.
Om hon levt hade hon ringt.
Saken med missbruk är att det ger mycket skam.
-Om hon känner att hon har svikit er... -Blue tar inte droger.
Om hon är där du säger att hon är,
varför låter du inte dina kompisar åka och hämta hem henne?
Vid 18 år är man myndig i delstaten New York.
Vi kan inte tvinga Blue till någonting.
Blue skulle aldrig utsätta oss för det här. Det är inte hon.
Det är skitsnack. Samma gamla lögner som alla familjer får höra.
Vi vet att för många infödda kvinnor och flickor har försvunnit
och vi vet att vi inte har lyckats så bra med att hitta dem.
Men alla bevis tyder på att Blue har rymt.
Jag är ledsen, Missy.
Men det här är inte ens vårt fall.
Och utan bevis om motsatsen finns det inget vi kan göra.
Nej.
Nej!
Din protest...
Jag är orolig att någon övernitisk polis sätter dig i en cell om du inte slutar.
-Jag vet att du känner... -Säg inte vad jag känner.
Hur kan du veta det?
Hur kan du förstå hur det är att sitta där,
dag efter dag, osedd.
Folk som du bara går förbi och säger ingenting.
-Gör ingenting. -Vi skulle aldrig gå förbi...
Du gör det just nu. Du säger att Blue lever...
Och din utredning upphör.
Men jag vet...
Jag vet här inne att du har fel.
Blue är borta.
Min flicka är borta.
Varför letar du inte efter mig längre?
Du letar på fel ställe.
-Efter dig? -Efter din mördare.
Sanningen finns i de saker vi inte kan se.
Du måste lyssna på tystnaden.
Det är där du hittar monstret.
Sir?
Ingen tur på apoteket, men jag kollade upp Richard Lyons ekonomi.
Skolavgifterna studsade, han har obetalda räkningar
och de levde långt över sina tillgångar.
Han gjorde dåliga investeringar och förlorade pengarna.
Men så som CC använde kreditkort, tror jag inte att hon visste om det.
Men nu har Richard det finfint. CC var försäkrad för nästan en miljon.
Jag kallar det en miljon motiv.
Bra jobbat, agent Nichol. Låt oss besöka honom.
Okej.
Vi känner till försäkringen.
-Jag dödade henne inte. -Ditt namn står på försäkringsdokumenten.
Din signatur. Varför köpte du det här enorma huset?
Jag offrade min pension för det här huset, för att göra CC glad.
Vad heter CC på riktigt?
-Cecilia de Poitiers. -Det stämmer inte.
-Jag vet bara det namnet. -Vad heter hennes mamma?
Eleanor de Poitiers.
-Vad har det här med henne att göra? -Kanske ingenting. Kanske allt.
Du skulle tjäna en miljon dollar. Du var arg.
Du visste om hennes affär med Saul Petrov, eller hur?
Du kände dig förödmjukad.
Och du hade det perfekta tillfället att spetsa hennes kaffe.
-Det är bara socker. -Du har färdigheten och kunskapen
att improvisera en elektrisk stol. Du kan framkalla en elchock.
Det gjorde jag inte.
-Jag dödade henne inte. -Ärligt talat...
Du verkar inte ledsen över hennes död.
Du har rätt. Jag är inte uppriven. Jag är lättad.
För första gången på flera år...
Kan jag vakna och veta att ingen tittar på mig som om jag äcklar dem.
Och ingen kommer att såra Crie.
Det kan inte ha varit lätt att leva med någon som du hatade.
Jag hatade henne inte. Jag älskade henne, men hatade att hon blev
en mobbare som gillade att orsaka smärta.
Så du dödade henne?
Tror du att vi kan manifestera vår egen verklighet, kommissarien?
Jag borde ha lagt mina händer runt hennes trolösa hals och kvävt henne.
Istället fantiserade jag om det när hon dog.
Såvida jag inte manifesterade det, dödade jag henne inte.
Försäkringen är i bästa fall indicium.
Vi kan inte bevisa att det var Richard, och bevis är vad vi behöver.
Nichol, gå tillbaka till St. Anthonys och se igen.
-Isabelle, du följer med mig. -Visst.
-Det är så tyst. -Jag gillar det.
I Montreal kan jag inte höra mina tankar. Här förstärks varje tanke.
Du måste se efter Missy.
Arnot berättade att hon är utanför polishuset igen.
-Hon fryser ihjäl. -Kan du hämta henne?
Köra hem henne? Säg att jag kommer snart.
-Ja, visst. -Tack.
-Är du okej? -Det är kylan.
Går rakt in i lungorna.
Det är vackra blommor.
-En gåva från någon speciell? -Nej. En gåva till någon speciell.
Min dotter. Det skulle ha varit hennes födelsedag idag.
Jag är ledsen.
Var det nyligen?
Har du nånsin haft ett låst rum du inte ville gå in i
för att varje gång du gjorde det, slet det ut ditt hjärta?
Ja.
Och ibland...
Tittar jag in för att se om det fortfarande gör ont.
När min dotter, Colette, var 17 år fick hon sjunga på Opéra de Montréal.
Jag var sjuk, så min man körde henne. De var på väg hem.
De var precis utanför byn, på den vägen där uppe,
och snöröken slog till.
De såg aldrig lastbilen.
En mammas enda uppgift är att skydda sitt barn.
Men när min flicka behövde mig mest var jag inte där.
Min dotter dog för över 30 år sedan.
Men det kunde ha varit igår.
Jag tänder ett ljus för henne varje dag.
Jag är så ledsen.
Du vet inte hur det är att begrava de två personer
du älskar mest i hela världen.
Sir?
Det slog mig att fru de Poitiers bok var jätteviktig för henne
så jag funderade på vilket exemplar som var viktigast.
Jag hittade det här i det allra första.
Mellan kapitel 10, "Snörök för själen"
och kapitel 11, "Det blir helt vitt till slut".
Hennes riktiga namn var Cecilia Longpré.
Det är bara en blekt kopia, men hennes mamma är "E"-något Longpré.
Émilie Longpré. Jag visste det.
Här är läxan:
låt aldrig dina känslor styra dig bort från din magkänsla.
Okej.
Bra jobbat.
Ja.
Émilie?
Émilie,
du sa att du knappt kände CC, att du bara hade en dotter.
Det stämmer.
Du är CC:s mamma, eller hur?
Jag ljög inte för dig.
Jag kände knappt CC och jag är inte hennes mamma.
Jag är hennes moster.
CC:s mamma var min syster, Eleanor...
"El." Vi födde våra flickor samma månad.
-Skulle varit perfekt. -Men det var det inte?
Nej.
El var alltid orolig.
Jag hoppades att moderskapet skulle ge henne stabilitet,
men det verkade fördjupa hennes depression.
Sedan, när CC var tio,
fick El ett sammanbrott.
Krossade allt i huset.
När det inte fanns något kvar att rasa mot...
-Attackerade hon sitt barn. -Hon attackerade CC?
Ja. El hamnade på institution.
CC togs om hand av sin far. Han var ingen snäll man.
Några år senare kom El ut och försökte få tillbaka CC,
och när hon misslyckades började hon dricka.
Var är El nu?
El dog i ett härbärge i Montreal för ungefär ett år sedan.
Ena minuten mådde hon bra, i nästa slutade hon andas.
De hittade ingen dödsorsak, så...
Rättsläkaren avkunnade en öppen dom.
Berättade du för CC?
Ja. Och hon dök upp här strax efteråt.
För ett ögonblick, när jag såg henne,
trodde jag att hon kanske var min andra chans.
CC sökte inte efter en familj.
Hon ville se till att jag höll tyst om hennes mamma.
Hon trodde verkligen att hennes bok och filosofi skulle göra henne känd
och att hela världen skulle tro på hennes saga.
Kanske hon hittade på historien för att hon var...
Ett skrämt barn, sårad, ensam i världen.
Du letar efter gott även i de värsta människorna, va?
Ibland hittar jag det också.
Varför sa du inte att ni var släkt?
-Richard och Crie nämnde det inte. -De vet inte.
Jag bad CC låta mig vara en del av Cries liv.
Hon sa att jag kunde se Crie växa upp på avstånd.
Men om jag berättade för dem vem jag egentligen var,
skulle hon flytta och jag skulle inte se Crie igen.
Vi kanske delar blod,
men det finns ingenting av mig eller min familj i den grymma kvinnan.
Jag såg henne mörda det stackars barnet med ord.
Émilie.
Kommissarien, jag mår inte så bra. Kan vi prata färdigt imorgon?
-Vi har mycket att prata om. -Jag vet.
-Ge mig bara ikväll, snälla. -Vi fortsätter imorgon bitti.
Klä dig varmt.
En snöstorm är på väg.
Agent Nichol, jag vill att du övervakar en misstänkt.
Missy.
Får jag sitta hos dig?
Varför då?
Så du kan hävda att min dotter röker meth
medan hennes barn gråter efter mamma?
Vi lovade att vi skulle hitta Blue och...
Det gjorde vi.
Hur kan ni hitta henne när ni letar i fel värld?
Jag vet att det här är svårt att acceptera.
Att hon lämnade sin familj,
-sitt barn. -Min mamma rymde
från internatskolan när hon var 15 år.
Och lovade att när hon fick barn
skulle hon göra vad som helst för att skydda dem.
Och det gjorde hon.
Fick aldrig kärlek eller omsorg själv.
Men på något sätt höll hon mig säker och älskade mig hela livet.
Men jag kunde inte hålla Blue säker.
Oavsett hur mycket jag älskade henne, för jag kunde inte ändra på
att varje gång hon lämnade samhället, var hon i fara.
Oavsett vad dina fotografier och vittnen säger så har de fel.
Blue rymde inte. Någon tog henne.
Någon skadade henne.
Hon är död. Jag vet det.
Och nu är det inte ens någon som letar efter henne.
Vi litade på er hjälp.
Ni vände er bara bort.
Isabelle.
Missy låter mig inte ta hem henne. Det är 20 minus ute.
Hon känner sig förrådd.
-Vi gjorde vad vi kunde. -Gjorde vi?
De varnar för kraftig storm här.
Kör inte tillbaka. Stanna i stan.
Okej, god natt.
B K M L - B K L M VAR LUGN
-Du kände Émilies syster El, eller hur? -Vi gick på samma högskola.
"Var lugn." Det är en kod.
Det är alla er namn, eller hur?
Bea, Kaye, El, Em.
Ni anpassade en psalm, gjorde den personlig.
Ni måste ha stått varandra nära, med ett hemligt gemensamt namn.
Att bygga ett liv runt det.
Jag antar att vi var det.
Du och Kaye och Em, ni är fortfarande vänner?
Lämna inte byn, Bea.
Skojar du med mig?
Åh, kom igen.
-Émilie? Kolla övervåningen. -Visst.
Chefen!
Jag tror du redan vet sanningen, kommissarien, så...
Tack för att du lät mig gå igår, lät mig göra det här på mitt sätt.
Jag dödade CC.
Jag spillde spolarvätskan.
Jag la niacinet i hennes kaffe.
Jag satte dit startkablarna.
Det är grejen med att vara gammal.
Ingen kan se en längre.
Man kan göra vad som helst för man är osynlig.
Jag är ledsen att jag tog ett liv, men...
Jag var tvungen att rädda Crie från det där monstret.
Den vackra flickan förtjänar att vara lycklig.
Hämta kriminalteknikerna, ta det här till bevishanteringen.
VAR LUGN OCH VET ATT JAG ÄR HÄR
Var är Émilie?
Var är hon?
Du vet vad hon gjorde, eller hur?
Bea, låt mig hjälpa henne. Var är hon?
Östra vägen.
Utanför byn, där hennes familj dog.
Ibland går hon dit när hon vill känna sig nära dem.
Émilie!
Émilie.
Émilie!
Émilie.
Det är okej.
Du kommer att klara dig. Det är okej.
Det var sjukhuset.
De tror att Émilie klarar sig.
Föreställ dig en kärlek så stor att du skulle kasta bort ditt liv för den.
Skulle du inte göra det för ditt barnbarn?
-För Reine-Marie? -Jodå.
Sir, jag är så ledsen för övervakningen.
Jag har suttit uppe och försökt knäcka fallet.
Det har vi alla, agent Nichol.
Låt det bara inte hända igen.
Okej.
Kan jag behålla de här?
Du skojar väl?
Vad? De är så mjuka.
Sanningen finns i det vi inte ser.
Mår du bra, sir?
Man kan inte se metallklorna om man inte vänder på dem.
Émilie kan inte ha sett dem, så hon kan inte ha vetat det.
Vad säger du?
Det var inte hon.
Jag tror mördaren erkände för henne. Berättade nästan allt för henne.
Émilie visste om niacinet, spolarvätskan,
och startkablarna, men inte stövlarna.
Bara mördaren visste om stövlarna.
"Kan jag inte uppmuntra kärlek, ska jag orsaka rädsla."
Émilie uppmuntrade kärlek.
Hennes vänner skulle göra allt för henne.
-Till och med ljuga. -Men, sir, hon erkände.
Många oskyldiga människor erkänner.
Jag sa åt er att lyssna. Det var jag som var döv.
Émilie sa att ingen såg henne för att hon var osynlig.
Hon var inte den enda som var osynlig.
Snälla.
-Snälla gör inte det här. -Herr Lyon, jag måste komma in.
Stilla natt
Heliga natt
Allt är frid
Stjärnan blid
Skiner på barnet
I stallets
Strå
Heliga spädbarn
Och de vakande
Jag trodde jag förstod dig för vi hade varit med om samma sak, men...
Så var det inte, eller hur?
Vi har något gemensamt.
Vi har båda begravt vår smärta.
Djupt nere där den inte kunde hitta oss.
Men kroppen vet.
Smärta kommer alltid till ytan...
på ett sätt...
Eller ett annat.
Man använder såna stolar för att straffa barn.
Ge dem stötar.
Inte nog för att döda.
Nog för att göra ont.
Det var där du fick idén, eller hur? Du är smart.
Din pappa lärde dig vad skolan inte kunde
om elektriska kretsar.
Din mamma behövde inte stolen för att straffa dig.
Hennes besvikelse räckte.
Men du är älskad, Crie.
Av din pappa,
och någon som skulle ge sitt liv för dig.
Du menar min moster?
Hon berättade dagen efter min mammas död att vi är släkt.
Det var för sent.
Mamma sa alltid att man ska lösa sina problem själv.
Hur svårt det än är.
Så jag löste det.
Jag gjorde det hon gjorde.
Jag hoppas du ruttnar i helvetet.
Vi har inte varit här.
Inget barn borde
någonsin se vad du såg.
Hamnar jag i fängelse?
Det hoppas jag inte.
Jäkla psykopat.
Hon är ett barn, agent Nichol.
Alla barn förtjänar att räddas. Medkänsla är gratis.
Hela byn höll tyst medan CC misshandlade henne
och firade när hon var död.
Hon var slutförvaringen
för sin mammas och mormors fruktan och fantasier.
Som Frankensteins monster.
Ett lapptäcke av all deras fruktan.
VAR ÄR BLUE TWO-RIVERS?
Missy!
Nej! Missy!
VAR ÄR BLUE TWO-RIVERS?
Undertexter: Märta Nilsson
Kreativ ledare Bachar Haj Bakir