EN NETFLIX-SERIE
Du godeste.
Folk går amok over dine krukker.
Halvdelen af dem er allerede solgt. Det tog hele 25 minutter.
Åh gud. Jeg bliver nærmest svimmel.
Hvor er Dean?
Han er hjemme hos børnene. De havde lektier, og
vi har det stadig ikke godt med at lade dem være alene.
Men han og dig…
Er I okay?
Sikkert.
Spørg mig igen om lidt.
Måske vil det her være lige sagen.
Jeg fik svar fra Miami Basel og Genève Basel.
Jeg var ikke sikker på, hvilken du blev inviteret til.
Begge, åbenbart.
Virkelig? Hold da op.
Du gjorde det. Du er brudt igennem, Nora.
Det er sådan, det ser ud.
Jeg føler, det er en slags spøg.
Hold nu op. Wow.
Det er…
Jeg har ikke ord.
Nora, hvor forsvandt du hen?
Undskyld. Det er Dean.
At droppe huset har overbevist ham om, han er en fiasko.
Og nu gør jeg alt dette.
Det er svært.
Ja. Bruce, det er Nora.
Undskyld, det er så sent.
Har du…
Okay, ikke et eneste bud?
Hvad? Ja, der er gået to uger.
Okay…
Sæt prisen ned.
Ja, vi må af med det.
Sådan…
Hey.
Det er ikke, som det ser ud.
Jeg kunne ikke sove. Tankerne fløj afsted.
Jeg tænkte på John Graff og fik en idé.
-Nej. -Bare lyt til mig.
-Nej, jeg vil ikke lytte. -Vi overså én ting.
Okay.
Det er faktisk noget, du sagde.
Hvad?
Theodora havde ret.
Jeg mødte ham jo. Han sagde, han hed John.
Og senere, da Theodora fortalte mig om John Graff,
forestillede jeg mig ham. Det giver mening.
Jeg vil nok altid forestille mig ham,
men hvad nu, hvis han er John Johnson?
Det er et dumt navn.
-Men du ved, hvad jeg mener. -Det må stoppe.
Hvad nu, hvis du har ret? Han er bare en mand.
En mand, en bedrager,
en, der blev overtalt til det.
Han vil ikke gemme sig, for han er ikke John Graff, vel?
Hvad nu, hvis vi hyrede en til at tegne ham?
-Nej. Dean. -Hør på mig.
Så kunne vi hænge flyers over hele byen
og se, om naboerne genkender ham.
Dean, det skal stoppe! Okay?
Bare indrøm, vi har tabt.
-Det ved jeg. -Nej, du gør ej.
Du tror, det ikke er slut, men jeg siger dig, det er slut.
-Kørte du med metroen i dag? -Hvad?
Det var sindssygt. Der var to timers forsinkelse. Ved du hvorfor?
På Canal Street Station kom morgentoget klokken otte,
og en eller anden psykopat skubbede to fremmede ud på sporet. De døde.
Den her fucking by.
Der foregår noget.
Det er som en sygdom, og jeg prøvede at få os i sikkerhed,
og her er vi i vores gamle hjem igen,
og jeg accepterer det ikke.
-Vi havde det. -Nej.
-Vi havde huset… -Nej.
…vi havde det liv, og nogen tog det fra os,
og jeg vil tage det tilbage.
-Nej. -Huset bliver ikke solgt.
-Lad os droppe det. -Nej, Dean!
Vi var så tæt på at regne det ud. Vi havde det!
Nej, vi havde ikke! Vi havde ingen anelse!
Vi finder aldrig svaret.
Det er, som om en tilfældig person skubbede os ud foran et tog.
Det er en tilfældig voldshandling.
Ikke andet.
Vi må se det i øjnene.
Vi må se det i øjnene og komme videre.
Okay?
UKENDT
Hvad laver I her?
-De er smukke. Tak. -Ja.
Hej.
Jeg håber, det er okay, vi kom.
Din datter ringede og fortalte, det gik dårligt, så…
Ja, de…
De tog mig ud af eksperimentet.
Nogle prøver kom tilbage, og det har spredt sig.
Hold nu kæft. Det er jeg ked af.
Hvis du har brug for noget, hvad som helst.
Ja.
Det er der faktisk.
Ja, hvis I har lyst,
så er der et værtshus lige ved siden af.
Ja.
Jeg vil gerne have en iskold Coca Cola og en pakke Parliament light.
Jeg tror ikke, du må ryge herinde.
Jeg er så utroligt ligeglad.
-Det skal du få. -Ja.
Kom her.
-Må jeg? -Ja.
Jeg kan se, du er bekymret.
Ja. Huset. Det sælger ikke.
Hvad betyder det, endnu en konkurs?
Nej. Jeg tror, vi klarer os økonomisk.
Min kunst klarer sig rigtig godt.
Jeg har en udsolgt udstilling og to mere på vej.
Se nu dig, fr. Nora Brannock.
Det er…
Det er Dean.
Han er helt fra den.
Han har sat væggen med mistænkte op igen.
Jeg har set det ske.
Et mysterie, man ikke kan løse, kan drive dig til vanvid.
Det er menneskets natur.
Det behov for viden. Ikke at vide er ulideligt.
Min helt.
-Jeg åbnede pakken for dig. -Ja?
Ja.
Tænd mig, smukke.
Det var det værd.
NETOP SOLGT
Dean? Har du set det her? Page Six?
"Ny udvikling i mordhus-mysteriet."
Super.
"Kilder fortæller, at nye truende breve
har sået tvivl omkring ejernes påstande om chikane.
Naboer har modtaget mindst tre breve fra den såkaldte 'Overvåger',
og hver af dem var på et tidspunkt selv mistænkt.
Hvad er ellers mistænkeligt?
Disse nye breve blev sendt fra Lower Manhattans postkontor,
som er meget tæt på, hvor ejerne af 657 er flyttet hen.
Det, der tydede på chikane, tyder nu på et svindelnummer."
Dean, har du sendt de breve?
Måske har jeg.
Du gør alting værre.
Fortjener de ikke at smage deres egen medicin?
Okay, jeg vil ikke det her.
Jeg vil ikke det der eller det her.
Er det forstået?
Jeg vil regne ud, hvem der har gjort det.
Jeg accepterer det, og det burde du også.
Jeg vil regne ud, hvem der ødelagde denne familie.
Det er dig. Du ødelægger familien ved ikke at give slip
og miste grebet om det, der faktisk er vigtigt!
Hvis du vil være gift med mig,
så kører du til Westfield,
og så undskylder du til hver eneste, du skrev et brev til.
Hører du mig?
Det kan jeg ikke.
Jeg spurgte ikke, om du kunne. Jeg spurgte, om du hørte mig.
Hej.
Du er fin.
Jeg skal ud.
-Vil du ikke spise med børnene? -Nej, det skal du.
Jeg vil være normal og drikke drinks og spise middag med Marjorie.
Har du gjort det?
Nej, hvornår skulle jeg have nået det?
Okay. Jeg ville komme i gang, hvis jeg var dig.
Mor, skal du ud?
Ja, jeg kommer ind og kysser dig godnat.
Farvel, mor.
Hey.
Du kan føle det, du vil, om denne person,
men lover du, at du ikke gør gengæld mod dem omkring personen?
Ja. Klart.
Dean, dette bliver svært for dig at høre.
Fandt du ud af, hvem der gjorde det?
Den tidligere ejer af huset…
…var mig.
Hvad fanden snakker du om?
Jeg solgte huset til jer.
Hvorfor fortalte du ikke det?
Hvorfor tror du?
Fordi du er Overvågeren?
Lad mig fortælle en sidste historie.
Da vi mødtes, fortalte jeg om min mand, hans utroskab,
men da jeg fandt ud af, hvem kvinden var,
levede vi lykkeligt til vores dages ende.
Det var sandt i flere år,
men vi blev skilt.
Vi voksede fra hinanden,
og fordi jeg var den, der tjente penge, og han var parasitten,
måtte jeg betale underholdsbidrag,
så jeg begyndte at spille igen.
Jeg tog på tour indimellem, jeg havde mit bijob som detektiv,
og selvom jeg gav ham halvdelen af mine penge,
kunne jeg alligevel spare lidt op.
For otte år siden fik han et slagtilfælde og døde.
Pludselig havde jeg flere penge,
men jeg kunne ikke finde et hus.
Jeg ledte i fem år. Der var ikke et, jeg virkelig elskede.
Jeg vidste det, første gang jeg så det.
Gav et bud med det samme. Tredive dage senere var det mit.
Jeg kom også med i den country club.
Og så fik jeg diagnosen.
Det havde spredt sig.
Lægerne sagde, de ikke kunne gøre noget,
men der var en læge i Mexico med en anden mening.
Han var dyr, så jeg havde ikke noget valg.
Jeg måtte sælge huset.
Det var, som om det havde været en spøg.
Jeg havde fået et glimt af paradis, og så blev det revet væk.
Og det er ikke engang løgn,
så blev jeg ringet op af skifteretten i Sarasota, Florida.
Det viser sig, at min parasit
fra tidligt i vores forhold
havde skjult
royalties for 1,4 millioner dollar.
Jeg havde ikke behøvet at sælge.
Jeg kunne se, I elskede det.
Næsten lige så meget som mig.
Jeg måtte bare gøre én ting for at få det tilbage.
Overbevise os om at sælge.
Jeg havde fået et "Ode til et hus"-brev
den første måned, jeg boede der.
Kære 657 Boulevard.
Jeg må sige, du er det mest kultiverede hus, jeg har set.
Jeg var betaget af det, men jeg vidste ikke, hvad det var.
Så jeg slog det op.
Jeg så, hvem Roger Kaplan var, de elever, der havde gjort det.
Og hvor meget, de elskede ham.
Og jeg så Overvågerens brev,
som Carol Flanagan lagde op og beskyldte Roger for at sende.
Jeg tænkte ikke på det. Jeg glemte det egentlig.
Men så kom jeg i tanke om det.
Det var en perfekt plan.
Jeg fandt en skrivemaskine på eBay med samme skrifttype som brevene.
Det var ikke svært.
Kære nye nabo i 657 Boulevard.
Lad mig byde jer velkommen i nabolaget.
Hvis du taler sandt…
Du slap afsted med det. Hvorfor tilstår du til mig nu?
Jeg dækkede mine spor, Dean.
Du ville aldrig finde ud af sandheden,
og det ville drive dig til vanvid.
Og det fortjener du ikke.
Hvad med John Graff?
Det var ikke tilfældigt, at
jeg var den eneste, der fandt beviser på, John Graff fandtes.
For det gjorde han ikke. Jeg opdigtede ham.
De hårde beviser.
Jeg skrev de breve, han efter sigende fik fra Overvågeren.
Billederne fra gerningsstedet,
de var fra et mord i Colorado.
Og ham, du talte med, der lod som om, han var John Graff,
havde jeg hyret.
Og Rottehaler?
Hun var en performancekunstner.
Når jeg var der om dagen, lagde jeg mærke til, alarmen ikke var sat til.
Så hun klædte sig ud som gartner og klatrede ind gennem det vindue,
som Dakotas kameraer ikke dækkede.
Hun gemte sig i kælderen, indtil du gik i seng.
Jeg kendte ikke til tunnelerne i kælderen.
Da du fandt dem, var det nyt for mig.
Måske var det sådan, Jasper kom ind og kørte i køkkenelevatoren,
hvilket jeg forresten ikke havde noget med at gøre. Det var ham.
Andrew Pierce har boet i huset,
men han var gal og narkoman og meget letpåvirkelig.
Og her sutter hun på hans finger.
Betyder det, han bliver en vampyr?
Andrew, jeg vil tale om de breve, du og din kone modtog
fra en ved navn Overvågeren.
Hvilke breve?
Hvad snakker du om? Jeg har aldrig set dem før.
Politiet fandt dem, da din kone begik selvmord.
De var i hendes taske. Sagde de ikke det?
Nej.
Men det overrasker mig ikke.
Alle de politifolk, Westfield, New Yorks Politi,
de beskytter hinanden.
Men vent.
Nævnte din kone dem heller ikke?
Nej.
Det tror jeg ikke.
Vent, jeg husker at få breve.
Men de var ikke truende breve. De var…
De var smigrende.
Begyndte de med sætningen "Ode til et hus"?
Ja. Nu husker jeg.
"Ode til et hus." Vi fik mange af dem.
Og Mitch og Mo, hvem ved?
Chamberland var ikke med, heller ikke Karen.
Ingen af dem vidste, jeg havde boet i huset,
eller i Westfield.
Assistent Chamberland.
Jeg ringede til ham den dag, jeg sendte det første brev,
så jeg var frisk i hans hukommelse,
når ideen om en privatdetektiv opstod.
Theodora? Selvfølgelig husker jeg dig. Hvordan har du det?
Det handlede aldrig om dig, Dean.
Du er…
Du er en god mand med en skøn familie.
Det handlede om huset.
Det var sådan et godt hus.
Jeg forstår det ikke. Jeg føler mig dårlig.
Det ved jeg.
Vi stolede på hende. Hun var i vores hus.
Vi delte alt med hende.
Og hun var…
Hun var vores ven.
Jeg ved det.
Kom her.
Jeg ved det.
Hej. Kom ind.
Okay.
Jeg vil sige undskyld for, at jeg sendte det brev til jer,
og jeg skammer mig.
Det er lige meget.
Nej. Det var dumt af mig.
Det vil jeg indrømme.
Jeg var vred på alle,
men jeg vidste ikke det med Mitch.
Så ville jeg aldrig have sendt det brev.
Ja.
Når din mand dør af en blodprop,
og din søn er på galeanstalt, fordi han slog to ihjel,
så sætter det tingene i perspektiv.
Hvorfor har du skiftet mening?
Fordi vi ved, hvem der gjorde det.
-Brevene? -Ja.
Brevene, alt det mærkelige.
Det var privatdetektiven, vi hyrede, Theodora Birch, din gamle nabo.
Gamle nabo hvor?
Her, i vores hus.
Theodora Birch, smuk, sort kvinde,
havde altid handsker på, var country club-medlem.
Måtte sælge, fordi hun skulle bruge penge til kræft…
Vent lidt.
Samantha og Ted Forrest solgte huset til jer.
Et ældre par, ekstremt reserverede, vi stødte på dem i St. Augustine.
Der har aldrig boet en sort kvinde der
i de 25 år, jeg har boet her i hvert fald.
Og hun var aldrig country club-medlem.
Jeg kender alle farvede, der er medlemmer der,
og ingen burde være stolt af dette…
Der er ikke særlig mange.
Så Theodora Birch?
Det ville jeg kunne huske.
Hej, Nina. Undskyld.
Vi er Dean og Nora Brannock.
Hej.
Mange tak, fordi I kom i dag.
Det er dejligt at møde jer.
Det må være Suvi. Hej, Suvi.
Kan du sige hej?
Din bedstemor talte om dig hele tiden.
Hun elskede bedstemor.
Hør, jeg ved ikke, hvordan jeg skal sige det,
men sagde din mor…
Sagde hun noget om vores sag?
Noget som helst?
Lidt, ja.
Det vil lyde tosset, men din mor
sagde til mig, tæt på afslutningen,
at det var hende.
At hun skrev brevene,
at hun ejede huset før os.
Ja, det passer ikke.
Hvad?
I de sidste uger, før hun døde, så jeg hende arbejde på noget.
Det var, som om hun skrev en historie,
men hun lod mig ikke læse den.
En, to, tre…
Og til sidst sagde hun…
Fint. Jeg fortæller dig sandheden.
Okay.
Hun sagde, hun ville give jer fred.
Hun ville også have fred.
Hendes sidste sag skulle ikke være uopklaret.
Hun ville kende slutningen på historien, så…
…hun skrev den selv.
Ja, okay. Så hvad er det?
Okay.
DAKOTA HEY - JEG SAVNER DIG
Okay.
Ja.
Jeg må tale med ham.
Det hele, eller…
Vi er hjemme!
-Rolig. Nogen har nyt. -De er lige her. Hvad?
-Jeg kom på basketballholdet! -Hold da op!
Hvordan skete det?
-Øjeblik. -Hvad med "tillykke"?
Nej, jeg mener, han er så lav.
-Jeg spiller point guard. -Godt svar. Sådan.
Det lyder godt. Jeg ringer tilbage.
-Hvad laver du? -Bare giv mig fem minutter.
Tak.
-Hvad med Spud Webb derovre? -Hvad?
Hold da op!
-Jeg er så stolt af dig. -Ja.
Og jeg har nyt.
Vi har fået et bud.
Kontant, uden betingelser, de vil virkelig have det.
-Hvad er det på? -2,75 millioner.
Jeg ved, det ikke er fantastisk,
men Bruce tror, hvis vi sælger nogle af møblerne,
at vi kan tjene 125-150 mere.
Hvem er køberen?
Det ved jeg ikke. Det er et LLC.
Ja. Selvfølgelig.
Ja. Og hør en gang. Det eneste, de vil ændre,
er køkkenet.
Hvad? Laver du sjov?
Alle kan åbenbart ikke lide bordplader i træ.
Helt ærligt. De har ingen smag.
-Touché! -Okay, familien Brannock.
Hvad siger vi?
Jeg siger ja.
Ja.
Ja!
Det er en stor fornøjelse at åbne dette møde i den nye,
udvidede Westfield Bevarelsesforening.
Ja, og skal vi introducere os selv? Mo?
Mig?
Okay. Hej, jeg hedder Maureen. Mine venner kalder mig Store Mo.
Jeg bor nede ad gaden, og jeg er desværre blevet enke for nylig.
Så jeg er taknemmelig for, at Pearl inkluderede mig.
Du ved, hvad man siger om lediggang.
Hej. Jeg er Roger Kaplan og, jamen,
jeg har elsket gamle huse, siden jeg var lille dreng,
og jeg er glad for at være her.
Og vi er glade for at have dig her.
Jeg er Pearl Winslow, selvfølgelig.
Og det er Jasper, vores sekretær.
Og William?
Goddag. Jeg er William Webster. Jeg bliver også kaldt Bill.
Jeg flyttede til Westfield i omkring 1995.
1995?
Ja, jeg er bare…
Jeg er meget interesseret i at holde byen, som den burde være.
Så…
Tak.
Dit navn er Bill?
Du ser meget bekendt ud.
Bill arbejder på biblioteket, så du genkender ham nok derfra.
Jeg tror, jeg ved, hvor jeg genkender dig fra.
Jeg tror, du kender mig fra biblioteket.
Og familien, Bill?
Der er en ny ejer ved siden af.
Tak, Jasper.
Jasper, fortæl os, hvad du tror, du så.
Store stykker…
…lyserød marmor på vej til køkkenet.
Lyserød marmor. Jeg anede ikke, det fandtes.
Det er vel bedre end træplader, ikke?
Ikke?
Undskyld mig.
Jeg forstår behovet for bevaring
af facader af historiske bygninger,
men har vi råderet over, hvordan folk indretter indvendigt?
Ikke officielt,
men vi laver stærke anbefalinger.
Og hvad mener vi ville være en passende bordplade
at bruge i et køkken som det i…
657.
Ja, 657.
Faktisk
har jeg været i huset for mange år siden.
Jeg husker, bordpladerne var originale.
De var poleret sort valnøddetræ,
hvis I kan tro det,
som ville have været almindeligt i et victoriansk hus fra omkring 1920.
Det er en stor hjælp. Tak.
Jasper, poleret sort valnød. Skriv det ned.
Fortsæt…
…åbn øjnene.
Åh, Georgia. Hold da op.
Du har virkelig forstået mig.
Jeg tror, jeg bliver glad her.
-Mange tak. -Selvfølgelig.
-Vi tales ved i morgen. -Ja!
Okay, hej hej.
Wow.
Wow. Hej, drenge.
Det er virkelig kurateret.
Dejligt. Tak.
Det er virkelig meget mig.
Wow. En single pige tager sig af sig selv.
Tak. Vi ses i morgen.
Jeg tænkte nok, det ville ske en dag.
Vil du have noget at drikke?
Hvad med en kold rosé?
Jeg har Snapple.
Mit køleskab er fyldt med, ja,
alting.
Så det var dig.
Det er lidt åbenlyst, når man ser tilbage.
Pressede altid på om, at vi skulle sælge huset.
Det var mig, der hvad?
Skal vi virkelig igennem det igen, Nora?
Du gjorde det her.
Det var dig, der gik amok over nogle dumme breve,
som ikke var uhyggelige.
Og så… Åh gud.
Nogen trådte på din søns bæver eller rotte,
hvad end det var.
Det var dig, der fik husets pris ned.
Det er rigtigt.
Jeg snuppede fandeme dit hus, for det var en god forretning.
Du og Chamberland ville have det selv.
Det var ham, vi så i tunnelerne.
Helt ærligt. Vi datede i fem sekunder, og så slog vi op.
Jeg er ked af, jeg lever dit drømmeliv.
Men det er ikke min skyld. Det er din.
Og nu vil jeg sige noget direkte til dig.
Kom så for helvede ud af mit hus.
Jeg har en fornemmelse af, at tingene ikke helt vil gå,
som du ønsker.
Så jeg ville passe på.
Truer du mig?
Nej…
…men jeg holder øje.
Goddag!
Hej! Vi er dine nye naboer.
Vi ville bare komme og introducere os selv.
Jeg er Pearl, og du kender vist Maureen.
Hej, jeg er Karen Calhoun. Dejligt at møde jer.
Og dette er lille Baron.
Åh, en hund.
Vi var uenige om, hvad vi skulle lave,
så jeg lavede mine berømte karamelkrøller.
De holder sig rigtig godt i fryseren.
Og jeg lavede en engelsk valnøddetærte.
Okay, ned med dig.
Afsted. Find dit pibedyr.
Ja, find det.
Hør, damer.
Jeg er på en keto-kur, så jeg vil ikke tage dem.
Men jeg synes, I skal nyde dem.
Okay.
Jamen dog.
K-A-R-E-N. Karen.
Er det fastnettelefonen?
Hallo?
Hvad fanden?
Nej!
Åh gud.
Åh gud!
Satans!
Din fucking kælling!
Hallo.
Hej. Hvordan går det?
Hvorfor ringer du?
Jeg tænkte på, om du kunne komme forbi,
eller om du kunne sende nogen forbi for at tjekke huset.
Jeg tror, der er nogen her,
og jeg…
Jeg tror, det er Nora.
Hvad?
Måske kan I afsøge huset
og se, om der var nogen her.
Åh nej. Det kommer ikke til at ske.
Nej, jeg kommer ikke, og jeg sender ikke nogen forbi.
Jeg vil ikke udskammes for at have rejsningsproblemer.
-Hvad? -Dig og mig, vi er ikke venner.
Ikke efter den afslutning, og jeg har mange venner,
og de er ikke glade for din opførsel.
Prøv ikke at ringe 112. Okay?
For du sagde, du ville være alene,
og det kommer du til at være.
Vent.
Åh fuck.
Baron, skat?
Hvad gør du ad?
Hey. Baron.
Okay.
Hvad fanden?
Baron, kom der nogen gennem her?
Satans.
Baron. Kom. Kom så.
Baron, kom her. Kom så, ja.
Kom. God dreng.
Så I kommer i morgen tidlig, ikke?
Ja, vi er der omkring 6.30.
Okay, super. Problemet er skimmelsvamp.
Ja, vi kommer med affugtere. Hele balladen.
Godt. Tak. Godnat.
Kære frk. Calhoun. Velkommen til dit mareridt!
Dit ry er kommet dig i forkøbet.
657 har kaldt i et stykke tid.
Hvornår hørte du det første gang?
Jeg hørte huset kalde på mig.
Det bad mig hente folk som dig,
der sætter grådighed over alt andet.
Det bliver ikke sidste gang, du hører fra mig.
Jeg vil bare lykønske dig med dit strålende, nye hjem.
Og jeg ved, vores venskab vil vokse med tiden.
Jeg glæder mig til at vide alt om dig.
Der er mange hemmeligheder i 657, som du vil opdage.
Jeg glæder mig til at dele dem med dig.
Jeg er Overvågeren.
Undskyld for de sidste par uger. Jeg blander dagene sammen.
Det er i orden. Hvordan har du det?
Ja, godt. Godt.
Jeg føler, jeg endelig er…
Faktisk, hele familien…
Jeg føler, vi endelig er kommet videre.
-Det er godt at høre. -Ja.
Carter klarer sig godt.
Ellie…
Ellie har et flip med at ville gå på Brown,
så vi kører derop på besøg i næste uge.
-Wow. -Ja, ikke?
Hvis du havde fortalt mig,
jeg ville få et barn på et fint universitet,
ville jeg sige: "Nej, det er en administrationsfejl."
Og Nora?
Hun havde endnu en udstilling i fredags. Det er utroligt.
Hun er… Altså, jeg er ikke i den verden,
men hun er vist det store, nye navn.
Så det er fantastisk.
Og hvad med dig og Nora? Jeres forhold?
Ja, vi har det godt.
Vi er kommet igennem det.
Det var bestemt et hårdt år.
Men vi er kommet videre fra huset,
fra det hele. Det er bag os.
Nu vi taler om det, måtte Karen sælge.
Der må vel være sket noget.
Hun var kun i huset i 48 timer.
Måske solgte hun med overskud.
Hvis det var planen,
så læste hun markedet dårligt, for hun solgte det…
Gæt, hvor meget. Seriøst, gæt.
To komma seks.
To komma seks!
Hun blev flænset.
Jeg ved ikke, hvem der købte det,
men de gjorde årets handel.
Du taler om huset igen.
Ja, men du spurgte om det.
Nej, det gjorde jeg ikke.
Jeg kan ikke slippe det.
Jeg kan ikke bare komme videre.
Jeg føler, nogen lavede en fucking spøg,
og jeg finder aldrig ud af hvorfor.
Jeg kan ikke engang fortælle dig, hvordan de gjorde det.
Og jeg skal bare komme videre?
Jeg ved ikke hvordan.
Så jeg må bare…
Jeg bliver ved at prøve
at give historien en lykkelig slutning,
men det får den ikke.
For få minutter siden, da du talte om din familie,
lød det som en lykkelig slutning.
Men sådan føles det ikke for dig, vel?
VANGUARD SIKKERHEDSLØSNINGER
DAKOTA FOR ET TILBUD
Hey, Jasper!
Jasper, kom her.
Kom så. Kom, lad os gå.
Kom.
Godt grebet!
Kan jeg hjælpe dig?
Nej, jeg er bare…
Smukt hus.
Tak. Vi er lige flyttet ind.
Er det rigtigt? Tillykke.
Ben.
John.
Dejligt at møde dig, John. Bor du i området, eller…
Ja, bare et par gader væk.
Fedt.
Så vi ses?
Helt sikkert.
Hej.
Hey, hvor er du?
Sidder fast i trafikken.
Holland Tunnelen er proppet, jeg sidder i lang kø.
Hvordan gik jobsamtalen?
Den gik godt. Vi får at se.
Hey, skat.
Jeg har nok ikke sagt det nok, men
bare…
Jeg sætter virkelig pris på alt det, du gør.
Terapien og det hele, jeg…
Det gør en stor forskel.
Jeg er rigtig glad. Det håber jeg også, du er.
Ja, tak.
Jeg er glad.
Jeg elsker dig så meget.
Jeg elsker også dig.
Jeg er snart hjemme.
OVERVÅGER-SAGEN ER STADIG UOPKLARET.
Tekster af: Satine von Gersdorff