SERIÁL NETFLIX
Bože můj.
Lidi z tvé keramiky šílí.
Polovina kusů se už prodala. Trvalo to jen 25 minut.
Panebože. Mám pocit, že omdlím.
Kde je Dean?
Doma s dětmi. Mají úkoly a…
No, pořád se trochu bojíme nechat je samotné.
Ale vy dva jste…
Jste v pohodě?
Nejspíš.
Zeptej se za pět minut.
Tak možná pomůže tohle.
Odpověděli mi z veletrhů v Miami a Ženevě.
Pamatuješ? Nevěděla jsem, kam tě pozvou.
A zvou tě na oba.
Vážně? Bože.
Dokázala jsi to. Prorazila jsi, Noro.
Tak to vypadá, když umělec prorazí.
Připadá mi to jako nějaký vtip.
Bože. Páni. No páni.
To je…
Nemám slov.
Noro, jsi v pohodě?
Promiň, já… To Dean.
Kvůli tomu, že jsme opustili dům, si myslí, že zklamal.
A já mezitím dělám tohle.
Je to těžký.
Jo. Bruci, tady Nora.
Promiň, že volám tak pozdě. Já jen…
Nemáš…
Vůbec žádné nabídky?
Cože? Jo, už jsou to dva týdny.
Dobře, tak…
Sniž cenu.
Jo, musíme se ho zbavit.
Tady to je…
Ahoj.
Není to, jak to vypadá. Jasný?
Nemohl jsem spát. Hlava mi běžela na plný obrátky.
Přemýšlel jsem o Graffovi a něco mě napadlo.
- Ne. - Jen mě vyslechni.
- Ne, nevyslechnu. Ne. - Jednu věc jsme přehlídli.
Dobře.
Je to něco, co jsi sama řekla.
A co?
Theodora měla pravdu, víš?
Potkal jsem chlápka. Řekl, že se jmenuje John.
A když mi potom Theodora řekla Graffův příběh,
představoval jsem si jeho. To dává smysl.
Nejspíš si budu vždycky představovat jeho,
ale co když je to John Johnson?
To je blbý jméno,
- ale chápeš, co tím myslím, ne? - To stačí.
Co když máte pravdu? Je to jen nějakej chlap.
Chlápek, co jen předstírá.
Někdo, koho na to najali.
Nebude se schovávat, protože není John Graff, ne? Tak…
Co kdybychom poprosili malíře, ať sestaví jeho portrét?
- Ne. - Poslouchej.
Můžeme z toho udělat letáky a rozvěsit je
a uvidíme, jestli ho sousedi poznají.
Deane, dost už! Jasný?
Přiznej, že jsme prohráli.
- Jo, já vím. - Ne, nevíš.
Pořád si myslíš, že to není konec. Ale já ti říkám, že to konec je.
- Nejela jsi dnes metrem? - Cože?
Bylo to děsný. Dvouhodinový zpoždění. A víš proč?
Během ranní špičky přijížděl vlak do zastávky Canal Street
a nějakej psychopat tam strčil dva lidi do kolejí. Jsou mrtví, konečná.
Tohle zkurvený město.
Něco se tu děje.
Je to jako nemoc. Chtěl jsem odtud vypadnout do bezpečí,
ale jsme zase tady ve starým bytě.
Tohle nepřijmu, Noro.
- Už jsme to měli. - Ne.
- Měli jsme dům… - Neměli.
…měli jsme život. A někdo nám to ukradl.
Ale já nám to získám zpátky.
- To nejde. - Dům nikdo nechce.
- Tak ho stáhneme z trhu. - Ne. Deane, ne!
Už jsme na to skoro přišli. Skoro jsme to měli!
Ne, neměli! Neměli jsme ponětí, kdo to je!
A nikdy to nezjistíme.
Nezjistíme to.
Jako když někdo strčí náhodný lidi pod vlak. Ti lidi jsme my.
Je to jen náhodnej násilnej čin.
To je vše.
Musíme si to přiznat, jo?
Přiznáme si to a půjdeme dál.
Dobře?
SKRYTÉ ČÍSLO
Co tu děláte?
- Ty jsou krásné. Díky. - Jo.
Zdravím.
Doufám, že nevadí, že jsme tu.
Volala nám vaše dcera a řekla, že to nevypadá dobře, tak…
Ano, oni…
Vyřadili mě z té zkušební terapie.
Přišly mi výsledky. Rakovina je prý všude.
Prokrista. To mě mrzí.
Podívejte, jestli něco… potřebujete, cokoliv.
Jo.
No, vlastně ano.
Pokud to nevadí,
tak hned vedle je obchod.
Jo?
Dala bych si vychlazenou Colu a taky balíček cigaret.
Tady se asi kouřit nesmí.
Na to zvysoka kašlu.
- Chápu. Hned to bude. - Jo.
Pojďte sem.
- Můžu? - Jo.
Vidím, že vás něco trápí.
Jo. Ten dům. Nikdo ho nechce.
Co to znamená? Další bankrot?
Ne. Myslím, že finančně jsme na tom vlastně dobře.
Konečně se mi rozjela kariéra.
Výstava se vyprodala a chystám další dvě.
No to se podívejme, Noro Brannocková.
To…
To Dean.
Vážně z toho blázní.
V bytě si zase vyvěsil podezřelé.
Tohle jsem už zažila.
Neřešitelná záhada, to lidi přivádí k šílenství.
Lidé už jsou takoví.
Musí znát odpověď. Když ji neznají, ubíjí je to.
Můj hrdino.
- Rozbalil jsem vám je. - Jo?
Jo.
Zapalte mi, fešáku.
Stálo to za to.
PRODÁNO DARREN DUNN, KAREN CALHOUNOVÁ
Deane! Viděls to v časopise?
„Nový zvrat v záhadě domu hrůzy.“
Super.
„Podle svědků nová série výhrůžných dopisů
značně zpochybnila důvěryhodnost majitelů, kteří tvrdili, že je někdo obtěžuje.
Nejméně tři dopisy od takzvané Stráže totiž přišly sousedům,
kteří byli všichni dříve sami podezřelí.
Co ještě je podezřelé?
Tyto nové dopisy zpracoval poštovní úřad na Manhattanu
nedaleko bytu, kam se majitelé domu nedávno přestěhovali.
To, co se jevilo jako obtěžování, nyní vypadá jako pouhý hoax.“
Deane, poslals ty dopisy ty?
Možná jo.
Jenom to všechno ještě zhoršuješ.
Nezaslouží si to? Ochutnat vlastní medicínu?
Tak toho se neúčastním.
Neúčastním se ničeho z tohohle.
Rozumíš tomu?
Já zjistím, kdo to dělal, jasný?
Já si to přiznávám a ty bys měla taky.
Zjistím, kdo zničil naši rodinu.
To ty. Ty ničíš tuhle rodinu tím, že to nenecháš být.
Ztrácíš přehled o tom, co je vážně důležitý!
Jestli ti na mně záleží,
zajedeš do Westfieldu
a omluvíš se všem, kterým jsi ten dopis poslal.
Slyšíš?
To nemůžu.
Já se neptám, jestli můžeš. Ptám se, jestli mě slyšíš.
- Ahoj. - Čau.
Sluší ti to.
Jdu ven.
- Nebudeš večeřet s dětmi? - Ne, to ty.
Budu normální člověk a zajdu na drink a večeři s Marjorie.
Udělals, co jsem chtěla?
Ne, kdy jsem to měl jako udělat?
Dobře, být tebou, tak se do toho dám.
Mami, ty jdeš ven?
Jo, přijdu ti popřát dobrou noc.
Pa, mami.
Haló.
Můžete být na toho, kdo to udělal, jakkoli naštvaný,
ale slibte mi, že to nepoužijete proti lidem ve svém okolí.
Jo. Jasně.
Deane, tohle pro vás bude těžké.
Vy jste zjistila, kdo to udělal?
Předchozím majitelem domu…
jsem byla já.
O čem to sakra mluvíte?
To já vám dům prodala.
Proč jste mi to neřekla?
Proč asi?
Protože jste Stráž?
Řeknu vám poslední příběh.
Když jsme se poznali, řekla jsem vám, jak mě muž podváděl,
ale když jsem zjistila, kdo ta žena je,
když jsem to věděla, mohli jsme spolu žít šťastně.
Několik let to byla pravda,
ale rozvedli jsme se.
Prostě jsme se odcizili.
Ale protože jsem vydělávala víc a on byl parazit,
musela jsem alimenty platit já jemu.
Tak jsem začala znovu zpívat.
Měla jsem občasná turné, k tomu jsem pořád dělala soukromé očko,
ale i když jsem mu dávala půlku výdělků,
dokázala jsem si něco našetřit.
Před osmi lety měl mrtvici a zemřel.
A najednou jsem mu nemusela platit,
ale nemohla jsem najít dům.
Hledala jsem pět let. Nic se mi nelíbilo, víte?
Věděla jsem to hned, jak jsem ho uviděla.
Okamžitě jsem učinila nabídku a za třicet dnů byl můj.
Taky jsem se stala členkou klubu.
A pak mi řekli diagnózu.
Už se rozšířila.
Doktoři mi řekli, že s tím nejde nic dělat,
ale v Mexiku byl onkolog, který měl jiný názor.
Ale byl drahý, tak jsem neměla na výběr.
Musela jsem dům prodat.
Celé mi to připadalo jako špatný vtip, víte?
Jako bych vstoupila do ráje, ale hned mě odtamtud zas vyhnali.
A potom mi, nekecám,
zavolali ze soudu pro dědická řízení v Sarasotě na Floridě.
Ukázalo se, že můj parazit
si na začátku našeho vztahu
ukryl
1,4 milionu dolarů v honorářích.
Nemusela jsem dům vůbec prodávat.
Bylo vidět, jak se vám líbí.
Skoro tak moc jako mně.
Stačilo udělat jediné, a mohla jsem ho mít zpět.
Donutit nás ho prodat.
Víte, když jsem tam ještě nebydlela ani měsíc,
taky mi přišla Óda na dům.
Milý dome na Boulevard 657,
můžu jen říct, že jsi nejspíš ten nejmajestátnější dům, jaký znám.
Ten dopis mě úplně ohromil, ale nevěděla jsem, o co jde.
Tak jsem si to našla na internetu.
Našla jsem si Rogera Kaplana a studenty, kteří ten úkol dostali
a tolik se jim líbil.
A taky jsem našla dopis od Stráže,
který dostala Carol Flanaganová. Obvinila Rogera, že ho psal.
Ale dál jsem to neřešila. Skoro jsem na to zapomněla.
Ale potom jsem si vzpomněla.
Byl to dokonalý plán.
Přes eBay jsem koupila psací stroj, který měl stejné písmo jako dopisy.
Nebylo to nic těžkého.
Milí noví sousedé na adrese Boulevard 657.
Vítám vás v naší čtvrti.
Jestli to je pravda…
Prošlo vám to. Proč se mi teď přiznáváte?
Abych to uzavřela, Deane.
Nikdy byste pravdu nezjistil.
Vím, že byste z toho zešílel,
a to si nezasloužíte.
A co John Graff?
No, není náhoda,
že jsem byla jediná, kdo našel důkazy o tom, že John Graff kdy žil.
Protože nežil. Vymyslela jsem si ho.
I ty důkazy.
Napsala jsem dopisy, které měl dostat od Stráže.
Ty fotografie místa činu
byly z jedné vraždy v Coloradu
a ten člověk, se kterým jste mluvil, jen předstíral, že je John Graff.
Najala jsem ho.
A holka s culíčky?
Byla to herečka, jestli tomu uvěříte.
Když jsem tam byla ve dne, všimla jsem si, že nezapínáte alarm.
Tak jsem jí řekla, ať se obleče jako zahradník a vklouzne dovnitř oknem,
které Dakotova kamera moc dobře nepokrývala.
Schovávala se ve sklepě, dokud jste nešel spát.
O tunelech ve sklepě jsem nevěděla.
Byla to pro mě novinka, když jste je našli.
Možná k vám tak chodil Jasper, aby se svezl v kuchyňské zdviži.
S tím jsem ale neměla nic společného. To dělal on sám.
Andrew Pierce v domě opravdu bydlel,
ale je to blázen a narkoman, bylo snadné ho přesvědčit.
A ona mu saje krev z prstu.
Znamená to, že se z něj stane upír?
Andrewe, chci si promluvit o dopisech, které jste se ženou dostávali
od osoby, co si říká Stráž.
Jaký dopisy?
O čem to mluvíte? Ty jsem nikdy neviděl.
Policie je našla na místě činu, když se vaše žena zabila.
Měla je v kabelce. Vy jste to nevěděl?
Ne.
Ale nepřekvapuje mě to.
Všichni ti poldové… ve Westfieldu i v New Yorku
se vzájemně chránili.
Ale moment. Počkejte.
Žena se vám o nich nezmínila?
Ne.
No, myslím že ne.
Počkat, vzpomínám si na dopisy.
Ale nebyly v nich výhrůžky. Byly…
Byly pochvalné.
Nezačínaly frází „Óda na dům“?
Jo. Už si vzpomínám. Ano.
Óda na dům. Těch jsme pár dostali.
Co se týče Mitche a Mo, kdo ví?
Ale nebyl to Chamberland ani Karen.
Nevěděli, že jsem v tom domě bydlela,
nebo vůbec ve Westfieldu.
Detektiv Chamberland.
Zavolala jsem mu v den, kdy jsem poslala první dopis,
aby si na mě vzpomněl,
až přijde řeč na soukromé očko.
Theodora? Jasně že si vzpomínám. Jak se sakra máš?
Nešlo mi o vás, Deane.
Vy jste…
Jste dobrý chlap, máte úžasnou rodinu.
Šlo mi o dům.
Ten dům byl úžasný.
Já to nechápu. Mám pocit, že budu zvracet.
Já vím.
Věřili jsme jí. Byla u nás doma.
Řekli jsme jí všechno.
Byla…
Byla naše kamarádka.
Hele, já vím.
No tak. Já vím, pojď sem.
Já vím.
Zdravím. Pojďte dál.
Dobře.
Podívejte, jen se chci moc omluvit, že jsem vám poslal ten dopis.
Dost se za to stydím.
To je přece jedno.
Ne. Byla to blbost, víte?
Přiznávám, že jsem blb.
Šlo o to, že jsem měl na všechny vztek,
ale o Mitchovi jsem nevěděl.
Kdybych to věděl, přísahám, že bych ho neposlal.
Jo.
Když vám zemře manžel na embolii
a syn je v blázinci, protože zabil dva lidi,
dost vám to změní perspektivu.
Tak proč jste najednou tak otočil?
Protože už víme, kdo to byl.
- Co, kdo je psal? - Jo.
Ty dopisy, všechny ty podivnosti.
Byla to ta detektivka, co jsme najali. Theodora, vaše bývalá sousedka.
Bývalá sousedka kde?
Tady. V našem domě.
Theodora Birchová, krásná černoška.
Pořád nosila rukavice, byla členkou sportovního klubu.
Musela dům prodat, protože potřebovala peníze na léčbu…
Počkejte.
Dům vám prodali Samantha a Ted Forrestovi.
Postarší pár, hrozně uzavřený. Potkali jsme je na Floridě.
V tom domě nikdy žádná černoška nebydlela,
alespoň ne za těch 25 let, co tu bydlím já.
A nikdy nebyla členkou sportovního klubu.
Znám všechny lidi tmavé pleti, kteří jsou tam členy,
a víte, na to by neměl být nikdo hrdý…
Není jich zrovna moc.
Takže Theodora Birchová?
Ne, to bych si pamatovala.
Zdravím, Nino. Je mi to líto.
Jsme Dean a Nora Brannockovi.
- Dobrej. - Ahoj.
Moc děkuju, že jste přišli.
Rádi vás poznáváme osobně.
To musí být Suvi. Ahoj, Suvi.
Pozdravíš?
Tvoje babička o tobě pořád mluvila.
Měla babičku moc ráda.
Podívejte, nevím, jak to říct,
ale mluvila vaše máma…
Mluvila někdy o našem případu?
Zmínila ho trochu?
Trochu jo.
Tohle bude znít šíleně, ale vaše máma
mi těsně předtím, než umřela, řekla,
že to celou dobu byla ona.
Že psala ty dopisy,
že dům před námi patřil jí.
Jo, to není pravda.
Cože?
Posledních pár týdnů před smrtí na něčem pracovala.
Jako by psala příběh,
ale nechtěla mi ho ukázat.
Raz, dva, tři…
Až nakonec řekla…
Fajn. Povím ti pravdu.
Dobře.
Řekla, že vám chtěla dodat pokoje.
Asi ho chtěla dodat i sobě.
Nechtěla nechat poslední případ nevyřešený.
Chtěla vědět, jak ten příběh skončí, tak…
si konec vymyslela.
Jo. Tak o co jde?
Dobře.
DAKOTA AHOJ - CHYBÍŠ MI
Jasně.
Jo.
Budu s ním muset promluvit.
Cože, všechno, nebo…
Jsme doma!
- Pomalu, prosím. Někdo má novinku. - Jsou tady. Jakou?
- Vzali mě na basket! - Panebože!
Cože? Jak je to možný?
- Vteřinku. - Hele. Co třeba „gratuluju“?
Ne, já jen… Vždyť je malej.
- Budu rozehrávač. - Dobrá odpověď. Vidíš.
To zní dobře. Zavolám ti.
- Co děláš? - Jen mi dej pět minut.
Díky.
- Co náš Spud Webb? - Cože!
Panebože!
- Jsem na tebe tak hrdá. - Jo.
A taky mám novinku.
Máme nabídku.
V hotovosti a bez podmínek, vážně ten dům chtějí.
- A kolik? - 2,75.
Já vím, není to žádná sláva,
ale Bruce si myslí, že když přihodíme nábytek,
můžeme dostat o 125 až 150 víc.
A kdo je kupec?
Nevím, nějaká firma.
Jasně. Samozřejmě.
A poslouchej, jediná věc, kterou chtějí předělat,
je kuchyně.
Cože? To si děláš srandu.
Dřevěné pracovní desky se asi každému nelíbí.
Ale no tak. Nemají vkus.
- Jak říkáš. - Tak jo, rodino.
Co my na to?
Já souhlasím.
Souhlasím.
- Ano. - Jo.
- Jo! - Ano!
S radostí zahajuji schůzi nového,
rozšířeného westfieldského památkářského spolku.
Ano, můžeme se všichni představit? Mo?
Co, já?
Dobře. Ahoj, jsem Maureen. Přátelé mi říkají Velká Mo.
Bydlím hned tady kousek a bohužel jsem nedávno ovdověla.
Takže jsem Pearl moc vděčná, že mě přizvala.
Víte, co se říká, kdo nemá co na práci…
Ahoj, já jsem Roger Kaplan a božíčku,
jak já už od dětství zbožňuju staré domy.
Jsem moc rád, že tu jsem.
A my jsme rádi, že vás tu máme.
Já jsem Pearl Winslowová, samozřejmě.
Tohle je Jasper, náš tajemník.
A… Williame?
Zdravím, já jsem William Webster. Někdy mi říkají Bill.
Do Westfieldu jsem se přistěhoval v roce 1995.
1995?
Ano, no, já…
Moc mi záleží na tom, aby město zůstalo takové, jaké je.
Tak…
Díky.
Jmenuješ se Bill?
Připadáš mi dost povědomý.
Bill pracuje v knihovně, takže jsi ho asi viděl tam.
Myslím, že vím, odkud tě poznávám.
Myslím, že mě znáš z knihovny.
Jak se má rodina?
Máme novou sousedku.
Vedle máme novou sousedku. Díky, Jaspere.
Jaspere, proč nám neřekneš, co si myslíš, žes viděl?
Velké kusy…
růžového mramoru do kuchyně.
Růžový mramor. Ani jsem nevěděla, že existuje.
To je dost změna oproti té dřevěné desce, co?
Že?
Promiňte, pokud smím,
chápu, že je potřeba zachovat
vnější vzhled historických budov,
ale máme právo zasahovat do toho, jak si lidé předělají interiér?
No, oficiálně ne,
ale můžeme dát silná doporučení.
A co je podle nás vhodný materiál na pracovní desku
kuchyňské linky v domě jako…
657?
Jo, 657.
Já jsem vlastně
v tom domě před mnoha lety byl.
Vzpomínám si, že tam byla původní pracovní deska.
Byla z černého lakovaného ořechového dřeva.
Asi byste nevěřili,
že to bylo ve viktoriánských domech postavených kolem roku 1920 běžné.
To nám moc pomůže. Díky.
Jaspere, černé lakované ořechové dřevo. Zapiš to.
Pořád rovně, ještě a…
Otevři oči.
Ach, Georgio! Panebože.
Myslím, že jsi mě vážně odhadla.
Myslím, že tu budu moc šťastná.
- Mockrát díky. - Jasně.
- Uvidíme se zítra. - Jo!
Tak jo, ahoj.
No páni.
Páni. Zdravím, chlapci.
Pane jo, to je tak vkusný.
Páni, hezký. Díky.
Pro mě jako dělaný.
No teda. Svobodná holka se o sebe hezky postará.
Díky. Uvidíme se zítra.
Myslela jsem, že to jednou přijde.
Nedáš si něco k pití?
Co nějaký nachlazený růžový?
Mám tu džus.
Mám ledničku plnou… bože,
všeho.
Takže jsi to celou dobu byla vážně ty.
Když nad tím přemýšlím, je to očividný…
Pořád jsi nás nutila dům prodat.
Co že jsem byla?
Opravdu se do toho chceš zase pouštět, Noro?
Můžete za to vy.
Vy jste dělali dusno kvůli nějakým pitomým dopisům,
který nebyly ani děsivý.
A pak… Bože.
Někdo šlápl na synova bobra nebo ondatru
nebo co to sakra bylo.
Sami jste srazili prodejní hodnotu domu.
Přesně tak, Noro.
Koupila jsem ten dům, protože to byl super obchod!
S Chamberlandem jste ho chtěli pro sebe, co?
To jeho jsme viděli v tunelech.
Prosím tě. Chodili jsme spolu chvilku a pak jsme se rozešli.
Promiň, že žiju tvůj vysněný život, Noro.
Jenže to není moje chyba, ale tvoje.
A teď ti chci něco říct do očí.
Vypadni sakra z mýho domu.
Víš, mám pocit, že věci nepůjdou tak,
jak si představuješ.
Být tebou si dám pozor.
Ty mi snad vyhrožuješ?
Ne…
ale budu tě sledovat.
Dobrý den!
Dobrý den! Jsme vaše nové sousedky.
Jen jsme se chtěly představit.
Já jsem Pearl a myslím, že Maureen znáte.
Ahoj, já jsem Karen Calhounová. Ráda vás poznávám.
A tohle je Baron.
Hele, pes.
Nemohly jsme se shodnout, co upéct,
tak jsem udělala svoje vyhlášené řezy s karamelem.
Dají se i dobře zamrazit.
A já upekla tradiční anglický ořechový páj.
Dobře, ty běž na zem.
Utíkej. Běž najít hračku.
No, běž ji najít.
Podívejte, dámy.
Zrovna teď jsem na keto dietě, takže si to nevezmu.
Ale vy byste si měly pochutnat.
Dobře.
Bože.
K-A-R-E-N. Karen.
To je pevná linka?
Haló?
Co to sakra je?
Ne!
Proboha.
Bože můj!
Sakra!
Ty svině mizerná!
Haló.
Ahoj, jak se máš?
Proč mi voláš, Karen?
No, říkala jsem si, jestli by ses nestavil
nebo nemohl někoho poslat, aby zkontroloval dům.
Myslím, že tu někdo je,
a já jen…
Myslím, že je to Nora.
Cože?
Možná bys mohl dům prohledat,
víš, jestli tu někdo není.
To teda ne. Ani omylem.
Nejdu tam a ani tam nikoho nepošlu.
Nenechám se zesměšňovat kvůli erektilní dysfunkci.
- Cože? - My dva nejsme kamarádi.
Ne potom, jak to skončilo. Mám spoustu přátel,
kterým se nelíbilo, jak ses zachovala.
Tak se ani nesnaž volat na policii. Jasný?
Řeklas, že chceš být sama,
tak přesně to tě čeká.
Počkej.
Sakra.
Barone, zlatíčko?
Na co štěkáš?
Hej. Barone.
Dobře.
Co to sakra je?
Barone, byl tu někdo?
Sakra.
Barone. Ke mně. Pojď sem.
Barone, ke mně. Pojď, jo.
Ke mně. Hodnej.
Takže tu budete hned ráno, že?
Jo, kolem půl sedmé nebo ve tři čtvrtě.
Dobře, super. Největší strach mám z černé plísně.
Jo, přineseme odvlhčovače a všechno.
Dobře. Díky. Dobrou noc!
PANÍ CALHOUNOVÁ BOULEVARD 657
Milá paní Calhounová, vítejte ve své noční můře!
Vaše pověst vás předchází.
Dům číslo 657 vás už nějakou dobu volá.
Kdy jste volání uslyšela poprvé?
Dům volal nejdříve mě.
Prosil mě o lidi, jako jste vy.
Takové, kteří staví chamtivost na první místo.
Ještě se vám ozvu.
Jen vám chci pogratulovat k nádhernému novému domu.
Vím, že naše přátelství časem poroste.
Nemůžu se dočkat, až o vás všechno zjistím.
V domě je tolik tajemství, která jistě odhalíte.
Těším se, až se o ně s vámi podělím.
Jsem Stráž.
Omlouvám se za posledních pár týdnů, pořád si pletu dny.
To nic. Jak se cítíte?
Jo, dobře. Dobrý.
Víte, mám pocit, že jsem se konečně…
Vlastně i celá rodina…
Myslím, že jsme se konečně posunuli.
- To rád slyším. - Jo.
Carterovi se daří.
Ellie…
Ellie je nadšená, že půjde na Brown,
tak tam příští týden jedeme na prohlídku.
- Páni. - To jo.
Kdybyste mi řekl,
že mý dítě půjde na prestižní školu,
řekl bych, že to musí být nějakej omyl.
A Nora?
V pátek měla další výstavu. Je to neuvěřitelný.
Ona je… Já toho o umění moc nevím,
ale očividně se jí hodně daří.
Takže je to super.
A co váš vztah s Norou?
Jo, dobrý. Je to dobrý.
Překonali jsme to, myslím.
Byl to těžkej rok, to jo.
Ale nechali jsme to za sebou, ten dům
a všechno ostatní. Je to za námi.
Když o tom mluvím, Karen ho musela prodat.
Něco se tam určitě stalo, ne?
Protože byla v domě snad jen 48 hodin.
Možná ho přeprodala za vyšší cenu.
Pokud to plánovala,
tak to nepromyslela, protože ho prodala ve špatnou dobu.
Hádejte za kolik. Vážně, hádejte.
2,6 milionu.
2,6!
Strašně na tom prodělala.
Nevím, kdo ho koupil,
ale udělal obchod století.
Už zase mluvíte o tom domě.
Jo, no, ptal jste se na něj.
Ne, neptal.
Nemůžu to nechat plavat.
Nemůžu se přes to přenést.
Mám pocit, že si z nás někdo pěkně vystřelil,
a nikdy nezjistím, proč to udělal.
V tuhle chvíli už ani nevím, jak to dokázal, ale povedlo se.
A já se mám přes to prostě přenést?
Nevím, jak to udělat.
Takže musím dál…
Musím se dál pokoušet
najít tomuhle příběhu šťastný konec,
i když ho nemá.
Když jste před pěti minutami mluvil o rodině,
znělo to jako šťastný konec.
Ale vám to tak nepřipadá, že?
BEZPEČNOSTNÍ SYSTÉMY VANGUARD
CENY U DAKOTY NA ČÍSLE (603) 555-00144
Hej, Jaspere!
Jaspere, pojď sem.
No tak. Jdeme.
Pojď.
Dobrý postřeh!
Potřebujete něco?
Ne, já jen…
Krásný dům.
Díky. Zrovna jsme se nastěhovali.
Vážně? Gratuluju.
Ben.
John.
Rád tě poznávám, Johne. Bydlíš poblíž, nebo…
Jo, kousek tím směrem.
Super.
Tak se tu uvidíme?
Rozhodně.
Ahoj.
Čau, kde jsi?
Uvízl jsem v koloně.
Tunel Holland je zacpaný, je to na dlouho.
Jak šel ten pohovor?
Bylo to dobrý. Uvidíme.
Hele, lásko,
já vím, že to asi neříkám dost často,
ale já…
vážně oceňuju, co všechno děláš.
Terapii a tak, já…
Hrozně to pomáhá.
Jsem moc šťastná a doufám, že ty taky.
Jo, díky.
Jsem šťastný.
Moc tě miluju.
Já tebe taky.
Brzo budu doma.
PŘÍPAD STRÁŽE ZŮSTÁVÁ NEVYŘEŠENÝ.
Překlad titulků: Tereza Kochova