СЕРІАЛ NETFLIX
О боже.
Люди божеволіють від твоїх горщиків.
Половина твоїх робіт уже продалася. За цілих 25 хвилин.
О господи. Здається, я зараз знепритомнію.
Де Дін?
Він удома з дітьми. Їм треба робити уроки, і…
Нам досі не подобається залишати їх самих.
Але ви двоє…
У вас усе гаразд?
Мабуть.
Запитай знову за п'ять хвилин.
Ну, можливо, це допоможе.
Я отримала відповіді від виставкових центрів у Маямі й Женеві.
Пригадуєш? Я не знала, у який із них тебе запросять.
Що ж, з'ясувалось, в обидва.
Справді? О боже.
Ти це зробила. Ти вискочила на сцену, Норо.
Ось так виглядає успіх.
Мені здається, що це якийсь розіграш.
О господи. Треба ж таке.
Це…
Я втратила дар мови.
Норо, ти ще з нами?
Вибач. Це через Діна.
Виставляння будинку на продаж переконало його, що він невдаха.
І ось я, досягаю всього цього.
Це складно.
Так, Брюсе, це Нора.
Вибач, що пізно. Я просто…
У тебе було…
Що, жодної пропозиції?
Минуло вже два тижні.
Добре, тоді…
Просто опусти ціну.
Нам треба його позбутися.
Ось так…
Привіт.
Це не те, що ти подумала, добре?
Я просто не міг заснути. Мій мозок не знав спокою.
Я подумав про Джона Ґреффа, і в мене виникла ідея.
-Ні. -Просто послухай мене на секунду.
-Ні, я не слухатиму. -Ми оминули увагою одну річ.
Добре.
Це те, що ти сказала.
І що це?
Теодора мала рацію, так?
Я зустрічаю цього чувака. Він називається Джоном.
А згодом, коли Теодора розповіла мені про Джона Ґреффа,
я змальовую собі цього типа, так? Тобто це має сенс.
Я, мабуть, завжди згадуватиму його відтепер,
але якщо це Джон Джонсон?
Це ідіотське ім'я.
-Але ти розумієш, про що я? -Це має припинитися.
А якщо ти маєш рацію? Якщо він просто чоловік?
Просто чоловік, самозванець,
яким керував хтось інший, так?
Він не піде в підпілля, бо він не Джон Ґрефф, так? Тож…
А якщо ми попросимо намалювати його фоторобот?
-Ні, Діне. -Послухай.
Тоді ми надрукуємо його на листівках по всьому місту
і подивимось, чи сусіди впізнають його.
Діне, треба покласти цьому край, ясно?
Просто визнай, що ми програли.
-Так, я знаю. -Ні, не знаєш.
Ти думаєш, що це ще не кінець, але я тобі кажу, що з цим покінчено.
-Ти часом не їздила на метро сьогодні? -Що?
Це був жах якийсь. Затримки на дві години. Знаєш чому?
Станція «Канал-стріт», ранковий час пік, надходить поїзд 8-ої лінії,
і якийсь псих штовхає двох незнайомців на колію. Вони мертві, просто так.
Це бісове місто.
Щось не так.
Це наче хвороба, і я намагався переїхати з вами в безпечне місце,
однак ось ми тут, на старому місці,
і я не можу це прийняти.
-Ми мали його. -Ні, не мали.
-Ми мали будинок… -Ніколи.
Мали спокійне життя, і хтось відібрав його в нас,
і я його нам поверну.
-Ми не можемо. -Будинок не купують.
-Давай просто знімемо оголошення. -Ні, Діне!
Ми були так близько до розгадки! Ми мали її!
Ні, не були! Ми ніколи не мали чортової гадки!
Ми ніколи не знатимемо.
Якась випадкова людина штовхає людей під поїзд, але ж не нас.
Просто випадковий акт жорстокості.
І все.
Нам треба змиритися з цим, добре?
Змиритися і просто жити далі.
Гаразд?
НЕВІДОМИЙ
Що ви тут робите?
-О, вони прекрасні. Дякую. -Так.
Привіт.
Сподіваюся, ти не проти, що ми тут.
Твоя донька подзвонила і сказала, що справи йдуть до найгіршого, тож…
Так, вони…
Вони забрали мене з дослідження.
Прийшли результати аналізів, і він тепер усюди.
Господи. Мені дуже прикро.
Якщо є щось… що тобі потрібно, будь-що.
Ага.
Узагалі, так.
Якщо ви не проти,
зовні біля вхідних дверей є магазин.
Так.
Я б хотіла крижану кока-колу й пачку легких цигарок Парламент.
Я не думаю, що тут можна палити.
Мені байдужісінько.
-Добре. Скоро будуть. -Так.
Сідай.
-Можна? -Так.
Я бачу, що тебе щось мучить.
Так. Будинок. Він не продається.
Що це означає, ще одне банкрутство?
Ні. Я думаю, що фінансово ми впораємося.
Моя кераміка стала популярною.
У мене аншлаг на одній виставці, заплановано ще дві.
Ну ви даєте, міс Норо Бреннок.
Справа…
Справа в Дінові.
У нього вже їде дах.
У нашій квартирі ціла стіна знову завішана підозрюваними.
Я бачила подібне.
Таємниця, яку ти не можеш розгадати, зведе тебе з глузду.
Це людська природа.
Потреба знати. Незнання вбиває.
Мій герой.
-Я розпакував це для тебе. -Справді?
Так.
Дай вогню, красеню.
Це було того варте.
ДЖОН ҐРЕФФ
ЕНДРЮ ПІРС
ЩОЙНО ПРОДАНО ДЕРРЕН ДАНН — КАРЕН КЕЛГУН
Діне! Ти це бачив? «Page Six»?
«Новий поворот у таємниці Будинку Вбивств».
Чудово.
«За словами наших джерел, нові листи з погрозами
піддають серйозному сумніву правдивість заяв власників про залякування.
Принаймні три листи від так званого Спостерігача отримали сусіди,
кожен із яких раніше вважався підозрюваним.
Що ще викликає підозру?
Ці нові листи були надіслані з нижнього Мангеттена,
дуже близько до місця, куди нещодавно переїхали поточні власники 657-го.
Те, що раніше свідчило про залякування, тепер свідчить про обман».
Діне, це ти надіслав ті листи?
Можливо, і я.
Ти просто робиш ситуацію ще гіршою.
А вони не заслужили? Відчути це на своїй шкірі.
Гаразд, я цього не робитиму.
Я не робитиму того, і я не робитиму оце.
Я зрозуміло висловилася?
Я дізнаюся, хто це з нами зробив, добре?
Тепер я це приймаю. Тобі варто зробити так само.
Я дізнаюся, хто зруйнував цю сім'ю.
Це ти. Ти руйнуєш цю сім'ю, відмовляючись відпустити,
втрачаючи розуміння того, що дійсно важливо!
Якщо тобі цінний цей шлюб,
ти поїдеш у Вестфілд
і вибачишся перед кожною людиною, якій ти написав листа.
Чуєш мене?
Я не можу це зробити.
Я не питала, чи ти можеш, чи ні. Я спитала, чи ти мене чув.
-Привіт. -Привіт.
Гарно виглядаєш.
Я йду в місто.
-Не будеш вечеряти з дітьми? -Ні, ти будеш.
Я побуду нормальною людиною і пообідаю та вип'ю з Марджорі.
Ти зробив те, що я просила?
Ні, коли я мав встигнути?
Добре. Я б поспішила на твоєму місті.
Мамо, ти йдеш?
Так, я зайду й поцілую вас перед сном.
Бувай, мамо.
ТЕОДОРА
Привіт.
Ти можеш почуватися як завгодно з приводу цієї людини,
але пообіцяй мені, що не будеш мститися її близьким.
Так, звичайно.
Діне, тобі буде важко це почути.
Ти дізналася, хто це зробив?
Попередньою власницею будинку…
була я.
Що ти, в біса, говориш?
Я продала тобі будинок.
Чому ти мені не сказала?
Як ти думаєш, чому?
Бо ти Спостерігач?
Дозволь востаннє розказати тобі історію.
У день нашої зустрічі я розповіла про мого чоловіка, що зраджував,
але коли я розвідала, хто вона була,
коли я дізналася, ми з ним жили довго й щасливо.
Ну, це було так кілька років,
але ми розлучилися.
Ми просто віддалилися одне від одного,
а оскільки я була головним джерелом доходу, а він був паразитом,
мені довелося платити йому аліменти,
тож я почала знову підпрацьовувати.
Я іноді їздила в турне, досі мала свою детективну роботу,
і хоч я віддавала йому половину грошей,
мені вдалося нашкребти невеличку заначку.
Вісім років тому він пережив інсульт і помер.
Раптом мене перестали доїти щомісяця,
але я не могла знайти будинок.
Я шукала сорок п'ять років. І ніщо мені не полюбилося.
Я знала, як тільки його угледіла.
Внесла пропозицію на місці. Тридцять днів по тому він був моїм.
Я навіть вступила в заміський клуб.
Саме тоді мені поставили діагноз.
Він уже поширився.
Лікарі сказали, що не можуть багато вдіяти,
але був один онколог із Мексики, який мав іншу думку.
Але він був дорогим, тож у мене не було вибору.
Я мусила продати будинок.
Мені здавалося, що це був якийсь розіграш.
Ніби я отримала смак раю, а тоді його в мене відібрали.
І раптом, я не вигадую,
мені подзвонили зі спадкового суду в Сарасоті, штат Флорида.
З'ясувалося, що мій паразит
із ранніх днів наших стосунків
заховав
майже півтора мільйони доларів у роялті.
Мені все ж не треба було продавати.
БРАТИ КОЛЛІНЗ
Я бачила, що ти любив його.
Майже так сильно, як і я.
Мені треба було зробити лише одну річ, щоб повернути його.
Переконати нас продати.
Розумієш, я отримала листа з «Одою будинку»
в перший місяць після переїзду.
Любий Бульвар 657,
дозволь сказати, що, на мою думку, ти найбільш ошатний будинок, що я бачила.
Я була зачарована ним, але не знала, що це.
Тож я пошукала.
Я побачила, хто такий Роджер Кеплен і учні, які виконали завдання.
І як вони його люблять.
І я побачила листа від Спостерігача,
який опублікувала Керол Фленаґан, звинувативши Роджера в авторстві.
Я не думала про нього багато, власне, я забула про нього.
Але тоді я пригадала.
Це був ідеальний план.
Я знайшла в інтернеті друкарську машинку з тим самим шрифтом, що й у листах.
Це було легко.
Дорогий новий сусіде на Бульварі 657.
Дозвольте привітати вас на новому місці.
Якщо ти кажеш правду…
Тобі це зійшло з рук. Чому ти зізнаєшся мені зараз?
Я замела за собою сліди, Діне.
Ти б ніяк не зміг дізнатися правду,
і я знала, що це зведе тебе з глузду.
А ти цього не заслуговуєш.
А як же Джон Ґрефф?
Ну, це не був збіг,
що я була єдиною людиною, яка знайшла докази його існування.
Бо його не існувало. Я його вигадала.
Фізичні докази?
Це я написала ті листи, які він буцімто отримав від Спостерігача.
Фото з місця вбивства
були з випадку убивства в Колорадо.
А чоловік, із яким ти говорив, який прикидався Джоном Ґреффом,
я найняла його.
А косички?
Вона була акторкою, якщо можеш повірити.
Я помітила, що коли я заходила вдень, ти ніколи не вмикав сигналізацію.
Тож я сказала їй перевдягнутися в садівницю й залізти крізь єдине вікно,
яке було погано охоплено камерами Дакоти.
Вона ховалася в підвалі, поки ти не пішов спати.
Я ніколи не знала про тунелі в підвалі.
Коли ти згадав про їхню знахідку, це було для мене новиною.
Можливо, Джаспер залазив крізь них, щоб поїздити вантажним ліфтом,
до якого я не мала жодного стосунку, до речі. Це все він.
Ендрю Пірс справді жив у будинку,
але він був божевільним, мав залежність і легко піддавався впливу.
І ось вона смокче його палець.
Це означає, що він стане бісовим вампіром?
Ендрю, я хочу поговорити про листи, які ви з дружиною отримали
від так званого Спостерігача.
Які листи?
Про що ти? Я їх ніколи не бачив.
Поліція знайшла їх на місці, де ваша дружина скоїла самогубство.
Вони були в її сумці. Вам не сказали?
Ні.
Але це мене не дивує.
Усі ці лягаві… Вестфілд, поліція Нью-Йорка,
у них кругова порука.
Але зачекайте.
Ваша дружина теж ніколи їх не згадувала?
Ні.
Тобто я не думаю.
Чекай, я пригадую листи.
Але вони не містили погроз. Вони були…
У них були лестощі.
Вони починалися з фрази «Ода будинку»?
Так. Я тепер пригадую. Так.
«Ода будинку». Ми отримували купу таких.
А щодо Мітча й Мо, хто знає?
Чемберленд був ні до чого. Як і Карен.
Ніхто з них не знав, що я жила в будинку
чи й узагалі у Вестфілді.
Детектив Чемберленд.
Я подзвонила йому в день, коли відправила першого листа,
таким чином він мав би свіжий спогад про мене,
коли з'явилася ідея приватного детектива.
Теодоро. Звичайно, я пригадую. Як у тебе справи?
Справа була не в тобі, Діне.
Ти…
Ти хороша людина з чудовою сім'єю.
Справа була в будинку.
Це був такий хороший будинок.
Я не розумію. Мене зараз знудить.
Розумію.
Ми довіряли їй. Вона приходила в будинок.
Ми розповідали їй про все.
І вона була…
Вона була нашою подругою.
Я знаю.
Ходи-но сюди.
Я знаю.
Добрий день. Заходьте.
Добре.
Послухайте, я хочу вибачитися за те, що прислав вам того листа,
і мені за себе дуже соромно.
Яка різниця?
Ні, це була дурна ідея, гаразд?
Я можу визнати свою тупість.
Знаєте, я був просто дуже злий на всіх
і я гадки не мав про Мітча.
Якби знав, клянуся, я б ніколи не став надсилати листа.
Так.
Коли твій чоловік помирає від емболії,
а твій син у психушці за вбивство двох людей,
це дає новий погляд на життя.
То чому ця зміна у ставленні?
Ну, ми тепер знаємо, хто це був.
-Хто слав листи? -Так.
Листи, усі ці дивні речі.
Це була наша детектив, Теодора Берч, ваша стара сусідка.
Наша стара сусідка де?
Стара сусідка тут, у нашому домі.
Теодора Берч, прекрасна темношкіра жінка,
завжди носить рукавички, була членкинею заміського клубу.
Мусила продати будинок, бо їй були потрібні гроші на рак…
Стривайте.
Саманта і Тед Форрести, ось хто продав вам ваш будинок.
Літня пара, дуже відлюдні, ми перетинаємося з ними в Сент-Огастіні.
Тут ніколи не жила темношкіра жінка,
принаймні за останні 25 років, які я тут живу.
І вона ніколи не була в заміському клубі.
Я знаю всіх небілих людей, які мають там членство,
і, знаєте, цим не варто пишатися…
Там таких небагато.
Тож Теодора Берч?
Ні, я б запам'ятала таку.
Вітаю, Ніно. Мені дуже прикро.
Ми Дін і Нора Бренноки.
-Вітаю. -Вітаю.
Дуже дякую, що ви прийшли.
Приємно зустрітися наживо.
Це, мабуть, Суві. Привіт, Суві.
Можеш привітатися?
Твоя бабуся говорила про тебе весь час.
Вона обожнювала бабусю.
Слухайте, я не знаю, як про це сказати,
але ваша мама…
Вона коли-небудь говорила про нашу справу?
Хоча б трішки?
Трішки, так.
Це звучатиме дико, але ваша мама,
вона сказала мені перед самою смертю,
що це все була вона.
Що вона писала листи,
що вона володіла будинком перед нами.
Так, це неправда.
Що?
В останні пару тижнів перед смертю вона працювала над чимось.
Вона наче писала повість,
але мені читати не дозволила.
Один, два три…
І тоді вона нарешті сказала…
Гаразд. Я розповім тобі правду.
Добре.
Вона сказала, що хотіла принести вам двом полегшення.
Думаю, вона й сама його хотіла.
Її остання справа мала отримати розгадку.
Вона хотіла дізнатися фінал історії, тож вона…
Вписала туди сама себе.
Так, добре. То в чім річ?
Добре.
ДАКОТА ПРИВІТ — СУМУЮ ЗА ТОБОЮ
Ясно.
Так.
Ну, мені треба поговорити з ним.
Що, все чи…
Ми вдома!
-Лише спокійно. У когось є новини. -Вони прийшли. Що?
-Мене взяли в команду з баскетболу! -О боже!
Що? Як це сталося?
-Одну секунду. -Гей, як щодо привітання?
Ні, я просто… Він же такий низький.
-Я гратиму в захисті. -Гарна відповідь. Прошу тобі.
Це звучить добре. Я передзвоню.
-Що робиш? -Дай мені п'ять хвилин.
Дякую.
-А як же наш чемпіон? -Що!
Боже мій!
-Я так пишаюся тобою. -Так.
Я теж маю новини.
У нас є пропозиція.
Готівкою, без умов, вони дуже його хочуть.
-Яка цифра? -Два мільйони сімсот п'ятдесят.
Я знаю, не супер,
але Брюс думає, що разом із меблями
зможемо отримати зверху ще 125–150.
А хто покупець?
Не знаю. Це ТОВ.
Ну звичайно.
Так. І уяви собі. Єдине, що вони хочуть змінити, —
це кухня.
Що? Жартуєш?
Мабуть, не всім до вподоби дерев'яні стільниці.
Та ну. У цих людей немає смаку.
-У точку! -Гаразд, сім'я Бреннок.
Що ми кажемо?
Я кажу «так».
-Так. -Так.
-Так! -Так!
Для мене велика приємність скликати цю нараду нового,
розширеного Вестфілдського товариства зі збереження.
Тепер ми могли б відрекомендуватися. Мо?
Що, я?
Гаразд. Привіт, я Морін. Мої друзі звуть мене Велика Мо.
Я живу далі по вулиці, і я нещодавно овдовіла, на жаль.
Тож я дуже вдячна Перл за те, що включила мене.
Як то кажуть, сидіти без діла небезпечно.
Привіт. Я Роджер Кеплен і, боже,
я любив старі будинки, відколи був хлопчиком,
і я дуже щасливий бути тут.
А ми дуже щасливі, що ви тут.
А я Перл Вінслоу, звичайно.
А це Джаспер, наш секретар.
І… Вільяме.
Привіт. Я Вільям Вебстер. Іноді називаюсь Біллом.
Я вперше переїхав у Вестфілд у районі 1995-го.
1995-го?
Так, ну, я просто…
Я дуже зацікавлений у тому, щоб зберегти містечко таким, яким воно має бути.
Тож…
Дякую.
Вас звати Білл?
Ви виглядаєте дуже знайомо.
Ну, Білл працює в громадській бібліотеці, тож ви, мабуть, знаєте його через це.
Думаю, я знаю, звідки я вас упізнав.
Думаю, ви знаєте мене з громадської бібліотеки.
Як ваша сім'я, Білле?
По сусідству з'явився новий власник.
По сусідству новий власник. Дякую, Джаспере.
Джаспере, розкажи нам, що ти бачив.
Великі брили…
рожевого граніту, які заносили в кухню.
Рожевий граніт. Я навіть не знала, що такий існує.
Ну, це велике покращення порівняно з тим деревом, чи не так?
Правда?
Вибачте, якщо можна,
я розумію потребу зберегти
фасади історичних будівель,
але чи нам вирішувати, як люди мають облаштовувати свій інтер'єр?
Ну, офіційно — ні,
але ми робимо наполегливі рекомендації.
І що, на нашу думку, є доречним матеріалом для стільниць
у кухні на кшталт тієї, що у…
657-му.
Так, 657-му.
Власне,
я був у тому будинку багато років тому.
Я пригадую, що стільниці були автентичними.
Це був шліфований чорний горіх,
якщо ви можете повірити,
який був дуже популярним у вікторіанському будинку, збудованому в 1920-х.
Це дуже корисно. Дякуємо.
Джаспере, шліфований чорний горіх. Запиши.
Уперед, йди і…
Розплющуй очі.
Ох, Джорджіє. О боже.
Думаю, ти справді схопила мою суть.
Думаю, я буду тут дуже щасливою.
-Дуже дякую. -Звичайно.
-Завтра поговоримо. -Так!
Гаразд, бувай.
Ого.
Ого. Привіт, хлопці.
Ого, все так продумано.
Ого, гарно. Дякую.
Це так мені пасує.
Треба ж. Самотня дівчина, що дбає про себе.
Дякую. Побачимось завтра.
Я знала, що цей момент може настати.
Хочеш чогось випити?
Як щодо охолодженого рожевого вина?
У мене є холодний чай.
Я маю холодильник, просто забитий… о боже,
усім.
То це була ти весь цей час.
Озираючись назад, це доволі очевидно, але…
Завжди підштовхувала нас продати будинок.
Це була я що?
Ми справді будемо знову це розбирати, Норо?
Ти це зробила.
Це ти здійняла бучу через якісь ідіотські листи,
які навіть не були страшні.
А тоді твій… О господи.
Хтось наступив на домашнього бобра чи то ондатру твого сина,
байдуже, що то було.
Це ти посадила вартість перепродажу твого власного будинку.
Саме так, Норо.
Я вихопила твій чортів будинок! Бо це було вигідно!
Ви з Чемберлендом хотіли його собі, чи не так?
Це його ми бачили в тунелях.
Прошу. Ми зустрічалися якийсь момент, а тоді розійшлися.
Вибач, та я живу твоїм найкращим життям, Норо.
Але це не моя провина. А твоя.
А тепер я хочу сказати тобі дещо в обличчя.
Забирайся нафіг із мого дому.
Знаєш, у мене є передчуття, що справи підуть не так,
як ти цього очікуєш.
Тож я би була обережною.
Ти погрожуєш мені?
Ні…
але я буду спостерігати.
Добрий день!
Привіт! Ми ваші нові сусідки.
Ми лише хотіли зайти привітатися.
Я Перл, і ви, мабуть, знаєте Морін.
Привіт, я Карен Келгун. Дуже приємно познайомитися.
А це малий Барон.
О, собачка.
Ми не могли дійти згоди щодо страви,
тож я приготувала мої славетні карамельні пиріжки.
Вони дуже добре зберігаються в холодильнику.
А я спекла класичний англійський горіховий пиріг, якщо повірите.
Гаразд, зістрибуй.
Біжи, шукай свою цяцьку.
Так, іди шукай.
Слухайте, пані.
Так вийшло, що я зараз на кетогенній дієті, тому я не братиму їх.
Думаю, вам обом слід ними посмакувати.
Добре.
Господи.
К-А-Р-Е-Н. Карен.
Це дротовий?
Алло.
Якого біса?
Ні!
Боже.
О боже!
Чорт!
Ти чортова курво!
Алло.
Привіт. Як у тебе справи?
Чому ти мені дзвониш, Карен?
Ну, мені було цікаво, чи ти міг би підійти
або послати когось, щоб прийшов і, знаєш, перевірив будинок.
Думаю, хтось може бути всередині,
і я просто…
Я думаю, мабуть, це Нора.
Що?
Можливо, ти міг би прочесати будинок,
знаєш, щоб побачити, чи тут хтось бував.
О, ні. Цього не буде.
Ні, я не прийду і нікого не посилатиму.
Я не люблю, коли мене соромлять за еректильну дисфункцію.
-Що? -Ми з тобою не друзі.
Не після того, як саме це закінчилося, і я маю багато друзів,
і вони теж незадоволені тим, як ти повелася.
Можеш навіть не викликати «112». Ясно?
Ти сказала, що хотіла бути сама по собі,
і це ти й отримаєш.
Чекай.
От чорт.
Бароне, золотце.
На що ти гавкаєш?
Агов. Бароне.
Гаразд.
Якого біса?
Бароне, хтось зайшов тут?
Трясця.
Бароне, іди сюди.
Бароне, іди сюди, так.
Сюди. Хороший хлопчик.
То ви прибудете, типу, раннім ранком, так?
Так, ми повинні бути десь близько 6:30, 6:45.
Добре, чудово. Моя головна проблема — чорна цвіль.
Авжеж, ми принесемо осушувачі повітря. Усе, що треба.
Добре. Дякую. Добраніч!
МІС КЕЛГУН БУЛЬВАР 657
Шановна міс Келгун, ласкаво просимо до вашого кошмару!
Ваша репутація випереджає вас.
657-й кличе вже тривалий час.
Коли ви вперше почули його?
Я почув, як будинок спершу кличе мене.
Він попросив мене привести таких людей, як ви,
тих, хто ставить жадібність понад усе.
Ви не востаннє чуєте від мене.
Я лише хочу привітати вас із вашим розкішним новим домом.
І я знаю, що наша дружба з часом зростатиме.
Із нетерпінням чекаю того, щоб дізнатися про вас усе.
У 657-му є стільки таємниць, які ви неодмінно відкриєте.
Я з великим задоволенням поділюся ними.
Я Спостерігач.
Перепрошую за останні пару тижнів. Я постійно плутаю дати.
Не проблема. Як почуваєтесь?
Так, добре.
Знаєте, я відчуваю, що я нарешті…
Насправді, ціла сім'я…
Мені здається, що ми нарешті перегорнули сторінку.
-Це дуже приємно чути. -Так.
У Картера все чудово.
Еллі…
Еллі захопилася вступом у Браунський університет,
тож ми відвідаємо його наступного тижня.
-Ого. -Правда ж?
Якби ви сказали мені,
що я матиму дитину, яка вступатиме в Лігу,
я б сказав: «Ні, це якась канцелярська помилка».
А Нора?
О, ну, вона мала ще одну виставку минулої п'ятниці. Це неймовірно.
Вона типу… Слухайте, я не знайомий із тим світом,
але, схоже, що вона тепер дуже популярна.
Тож це чудово.
А як ви з Норою? Як ваші стосунки?
У нас усе гаразд.
Думаю, ми пройшли крізь це.
Це безумовно був важкий рік, так?
Але ми вже залишили в минулому будинок,
усі ті речі. Вони позаду нас.
До речі про будинок, Карен довелося його продати.
Щось мусило статися, чи не так?
Бо вона в тому будинку жила лише, скільки, дві доби?
Може, вона хотіла так заробити, не знаю.
Якщо це був її план,
то вона цілковито не справилася з оцінкою ринку.
Здогадайтеся, за скільки вона продала його.
Два шістсот.
Два мільйони шістсот!
Вона, бляха, все розтринькала.
Я не знаю, хто його купив,
але він отримав угоду століття.
Ви знову говорите про будинок.
Ну, ви запитали про нього.
Ні, я не запитував.
Я не можу його відпустити.
Я просто не можу змиритися.
Мені здається, ніби хтось зіграв із нами довбаний жарт,
і я ніколи не дізнаюся, чому це зробили.
На цьому етапі я не можу навіть сказати, як вони це зробили.
І я маю просто… змиритися?
Я не знаю, як це зробити.
Тож я мушу продовжувати…
Я й далі намагаюся
знайти цій історії щасливий кінець,
але його не буде.
П'ять хвилин тому, коли ви говорили про сім'ю,
це було схоже на щасливий кінець.
Але ви цього не відчуваєте, так?
ВАНГАРД
ЗА ДЕТАЛЯМИ ЗВЕРТАЙТЕСЯ ДО ДАКОТИ (603) 555-0014
Гей, Джаспере!
Джаспере, іди сюди.
Ну ж бо. Давай, ходімо.
Ходімо.
Гарно спіймала!
Вам чимось помогти?
Ні, я просто…
Красивий будинок.
Дякую. Ми щойно заїхали.
Справді? Вітання.
Бен.
Джон.
Радий знайомству, Джоне. Ви живете неподалік чи…
Так, за кілька кварталів у тому напрямку.
Круто.
Тоді побачимось?
Неодмінно.
Привіт.
Гей, ти де?
Застряг у корку.
Тунель Голланда забився, я в довгій черзі.
Як співбесіда?
Знаєш, добре. Побачимо.
Слухай, любий.
Я, мабуть, не кажу цього достатньо, але
просто…
Я дуже ціную всю ту роботу, яку ти робиш.
Психотерапія і все інше, я…
Це має справді великий вплив.
Я дуже щаслива. Сподіваюся, і ти теж.
Так, дякую.
Я щасливий.
Я тебе дуже сильно кохаю.
І я тебе.
Скоро буду вдома.
СПРАВА СПОСТЕРІГАЧА ЗАЛИШАЄТЬСЯ НЕРОЗГАДАНОЮ.
Переклад субтитрів: Роман Захарчук