A NETFLIX SOROZATA
Úristen!
Az emberek megőrülnek a kerámiáidért!
A felét már el is vitték. Huszonöt perc alatt.
Úristen! Úgy érzem, mindjárt elájulok.
Hol van Dean?
Otthon van a gyerekekkel. Még leckét kell írniuk és…
Igen, még mindig nem szívesen hagyom magukra őket.
De azért…
Jól vagytok?
Azt hiszem.
Kérdezz öt perc múlva!
Talán ez majd beválik.
A Miami Basel és a Geneva Basel is megkeresett.
Emlékszel, hogy nem tudtam biztosra, melyikük fog meghívni?
Mint kiderült, mindkettő.
Tényleg? Jaj, istenem!
Megcsináltad. Betörtél a piacra, Nora.
Így néz ki, mikor valaki célba ér.
Olyan, mintha valami átverés lenne.
Istenem! Nahát!
Ez…
Szóhoz sem jutok.
Nora, hová kalandoztál?
Sajnálom, csak… Dean az.
A ház feladása meggyőzte, hogy egy csődtömeg.
És itt vagyok én ebben az egészben.
Nehéz.
Igen. Bruce, Nora vagyok.
Bocs, hogy ilyen későn hívlak.
Kaptál…
Oké, egy ajánlatot sem?
Igen, már eltelt két hét.
Oké, akkor…
Vidd lejjebb az árat!
Igen, el kell adnunk.
Ez az…
Szia!
Ez nem az, aminek látszik, oké?
Csak nem tudtam aludni. Cikáztak a gondolataim.
Gondolkoztam John Graffen, és támadt egy ötletem.
- Nem. - Csak hallgass meg!
- Nem. Ezt nem hallgatom meg. - Valamit nem vettünk észre.
Oké.
Oké. Épp te mondtad ki.
Mi volt az?
Theodorának igaza volt, jó?
Találkoztam vele. Azt mondta, Johnnak hívják.
Aztán mikor Theodora elmesélte a John Graff-sztorit,
őt képzeltem el. Így volt logikus.
Valószínűleg mindig így fogom elképzelni,
de mi van, ha ő John Johnson?
Ostoba név,
- de érted, mit akarok, ugye? - Hagyd abba!
Mi van, ha igazad van? Csak egy fickó, igaz?
Egy fickó, egy imposztor,
akit megbíztak ezzel, igaz?
Nem kell bujkálnia, mert nem ő John Graff, igaz? Szóval…
És ha egy rajzoló fantomképet készítene róla?
- Nem. - Hallgass meg!
Kiplakátolhatnánk vele a várost,
hátha valaki felismeri.
Dean, abba kell hagynod ezt! Oké?
Lásd be, vesztettünk! Így van.
- Igen, tudom. - Nem!
Valamiért azt hiszed, hogy még nincs vége, de én mondom, vége.
- Metróval jöttél haza? - Mi?
Olyan elbaszott volt! Kétórás késés. Tudod, miért?
Canal Street megálló, reggeli nyüzsgés, jött a nyolcas metró,
és valami pszichopata a sínre lökött két idegent, csak úgy.
Ez a tetves város.
Valami nincs rendjén itt.
Olyan, mint egy betegség. Próbáltam megvédeni magunkat,
de újra itt vagyunk a régi lakásban,
és ezt nem tudom elfogadni.
- A miénk volt. - Nem.
- Miénk volt a ház… - Nem volt.
…jó életünk volt, és valaki elvette tőlünk,
és én visszaszerzem.
- Nem lehet. - Nem kell senkinek.
- Vegyük le a hirdetést! - Nem, Dean!
Ilyen közel jártunk a megoldáshoz. Megvolt!
Nem igaz! Halvány fogalmunk sem volt!
Nem jöttünk volna rá.
Sosem jöttünk volna rá.
Ez olyan, mint mikor egy bolond a vonat elé lök valakit, ez történt.
Véletlenszerű erőszak az egész.
Ez minden.
Be kell látnunk, érted?
Be kell látnunk, és továbblépnünk.
Jó?
ISMERETLEN SZÁM
Mit keresnek itt?
- De gyönyörűek! Köszönöm. - Szívesen.
Helló!
Remélem, nem baj, hogy eljöttünk.
A lánya felhívott, azt mondta, rosszabbra fordultak a dolgok…
Igen…
Kitettek a kísérletből.
Csináltak pár tesztet, mindenhol rák van.
Jézusom! Sajnálom.
Nézze, ha van bármi… bármi, amire szüksége van, akármi.
Igen.
Ami azt illeti, lenne valami.
Igen, ha nem bánják,
az épület mellett van egy bódé.
Igen?
Kérnék egy jéghideg kólát, és egy doboz cigarettát.
Szerintem itt nem dohányozhat.
Ez cseppet sem érdekel.
- Meglesz. Máris hozom. - Jó.
Üljön le!
- Szabad? - Igen.
Látom, hogy bántja valami.
Igen. A ház. Nem tudjuk eladni.
Mit jelent ez? Újabb anyagi csőd?
Nem. Szerintem anyagilag rendben leszünk.
Egyre népszerűbbek a kerámiáim.
Mindent eladtam a kiállításon, és lesz még kettő.
Nézzenek oda, Ms. Nora Brannock!
Inkább…
Deanről van szó.
Kezd teljesen becsavarodni.
Újra kitette a gyanúsítottakat a falra a lakásban.
Láttam már ilyet.
Egy megoldatlan rejtély az őrületbe kergetheti.
Ilyen az emberi természet.
Mindent tudni akar. Ha nem tudja, az megőrjíti.
Az én hősöm!
- Hoztam egy dobozzal. - Igen?
Igen.
Gyújtsa meg, szépfiú!
Totál megérte.
ELADVA DARREN DUNN - KAREN CALHOUN
Dean! Láttad ezt? A Page Sixet?
„Új fordulat a Gyilkos Ház rejtélyében.”
Remek.
„Forrásaink szerint az új fenyegető levelek
megkérdőjelezik a tulajdonosok állítását, miszerint valóban zaklatják őket.
Az úgynevezett 'megfigyelő' három levelet küldött a szomszédoknak,
akik mindegyike gyanúsított volt az ügyben.
És ez nem minden.
A leveleket egy manhattani feldolgozó létesítményben adták fel,
amely rendkívül közel esik a tulajdonosok jelenlegi lakásához.
Amit egykor zaklatásnak vélhettünk, minden bizonnyal átverés volt.”
Dean, te küldted azokat a leveleket?
Talán igen.
Ezzel csak rontasz mindenen.
Talán nem érdemlik meg? Tudni, milyen érzés?
Én ebben nem veszek részt.
Sem abban, sem a levelekben.
Világosan fogalmaztam?
Rá fogok jönni, ki tette ezt velünk, oké?
Én elfogadtam, neked is azt kéne.
Rájövök, ki tette tönkre ezt a családot.
Te! Te teszed tönkre azzal, hogy nem tudsz továbblépni,
és szem elől téveszted, ami igazán fontos!
Ha számít neked a házasságunk,
elmész Westfieldbe,
és bocsánatot kérsz mindenkitől, akinek levelet írtál.
Hallottad?
Azt nem tehetem.
Nem azt kérdeztem, mit tehetsz. Hanem hogy hallottad-e.
- Szia! - Szia!
Csinos vagy.
Elmegyek.
- Nem vacsorázol a gyerekekkel? - Nem, te fogsz.
Én elmegyek, és mint egy normális ember, vacsorázom és iszogatok Marjorie-val.
Megtetted, amit kértem?
Nem, mégis mikor tettem volna?
Én a helyedben nekilátnék.
Anya, elmész?
Igen, de majd adok jóéjtpuszit.
Szia, anya!
Halló?
Akármit is érez azzal kapcsolatban, aki ezt teszi,
meg kell ígérnie, hogy nem tölti ki a szerettein, érti?
Igen. Persze.
Dean, ezt nehéz lesz végighallgatnia.
Megtudta, ki tette ezt?
A ház korábbi tulajdonosa…
én voltam.
Mi a fenéről beszél?
Tőlem vették meg a házat.
Ezt miért nem mondta el?
Mit gondol?
Mert maga a megfigyelő?
Elmondok még egy történetet.
Mikor találkoztunk, meséltem, hogy a férjem megcsalt,
de mikor megtudtam, kivel,
mikor már tudtam, boldogan élhettünk.
Ez évekig igaz volt,
de végül elváltunk.
Eltávolodtunk,
és mivel én voltam a kenyérkereső, és ő volt az élősködő,
tartásdíjat kellett fizetnem neki,
úgyhogy újra dolgozni kezdtem.
Időnként turnéztam, vállaltam egy-két nyomozási ügyet,
és bár a pénz felét neki kellett adnom,
így is képes voltam félretenni valamennyit.
Nyolc éve sztrókot kapott, és meghalt.
Hirtelen nem szipolyoztak ki minden hónapban,
de így sem találtam házat magamnak.
Öt évig kerestem, de semmi sem tetszett, érti?
Amint megláttam, tudtam, hogy ez lesz az.
Azonnal ajánlatot tettem. Harminc nap múlva az enyém volt.
Még a golfklubba is beléptem.
Akkor diagnosztizáltak.
Már áttétes volt.
Az orvosok azt mondták, menthetetlen,
de volt egy onkológus Mexikóban, aki másként gondolta.
Sokba került, így nem volt más választásom.
El kellett adnom a házat.
Olyan volt az egész, mint egy rossz vicc.
Belekóstolhattam az Édenbe, majd elvették tőlem.
Ezután, nem viccelek,
felhívtak Floridából, a sarasotai hagyatéki bíróságról.
Kiderült, hogy a parazitám
a kapcsolatunk elejétől fogva
titokban félretett
1,4 millió dollárnyi jogdíjat.
Nem is kellett volna eladnom.
Láttam, hogy szeretik.
Majdnem annyira, mint én.
Csak egy dolgot kellett tennem, hogy visszakapjam.
Meggyőzni, hogy adjuk el.
Egy hónapja sem laktam ott, mikor én is kaptam
„Óda a házhoz” levelet.
„Drága Boulevard 657!
Hadd mondjam el, hogy szerintem te vagy a legcsodásabb ház, amit valaha láttam.”
Nagyon hízelgő volt, de nem tudtam, mi ez.
Úgyhogy utánanéztem.
Megtudtam, ki Roger Kaplan és a levelet író diákok,
és hogy mennyire szeretik a tanárukat.
Láttam a megfigyelő levelét is,
amit Carol Flanagan osztott meg Rogert vádolva.
Nem vettem komolyan. Igazából el is felejtettem.
De aztán eszembe jutott.
Tökéletes terv volt.
Találtam egy írógépet az eBayen ugyanazzal a betűtípussal.
Egyáltalán nem volt nehéz.
„Kedves új szomszédom a Boulevard 657 alatt!
Hadd üdvözöljem önöket!”
Ha igazat mond…
Megúszta. Miért vallja be most?
Eltüntették a nyomaimat, Dean.
Soha nem tudta volna meg az igazat,
és tudtam, hogy ez megőrjítené,
de nem ezt érdemli.
És John Graff?
Nos, nem véletlen,
hogy csak én találtam bizonyítékot John Graff létezéséről.
Mert nem is létezett. Csak kitaláltam.
A bizonyítékok?
Én írtam a leveleket, amiket állítólag a megfigyelőtől kapott.
A fényképek a tetthelyről
egy coloradói gyilkosságból származnak,
és a fickót, akivel beszélt, aki John Graffnek adta ki magát,
én béreltem fel.
És a copfos lány?
Ha hiszi, ha nem, egy előadóművész.
Észrevettem, hogy napközben sosem kapcsolták be a riasztót.
Úgyhogy kertésznek öltözött, és bemászott az egyik ablakon,
amire Dakota kamerái nem láttak rá.
A pincében bújt el, megvárta, hogy lefeküdjön.
Az alagutakról viszont nem tudtam.
Mikor mesélt róluk, az nekem is újdonság volt.
Lehet, hogy Jasper így jutott be, hogy játsszon az étellifttel,
de ehhez semmi közöm nem volt. Azt magától csinálta.
Andrew Pierce tényleg élt a házban,
de őrült volt, drogfüggő, és könnyen befolyásolható.
Láttam, hogy az ujját szopja.
Akkor most vámpír lesz belőle?
Andrew, a levelekről szeretnék beszélni, amiket a felesége kapott valakitől,
aki „megfigyelőnek” nevezi magát.
Milyen levelekről?
Miről beszél? Ezeket még sosem láttam.
A rendőrség találta a helyszínen, mikor a felesége öngyilkos lett.
A táskájában voltak. Nem mondták?
Nem.
De nem lep meg.
Ezek a rendőrök… a westfieldi, a New York-i rendőrség
mind védik egymást.
De várjon! Egy pillanat!
A felesége sem beszélt róluk?
Nem.
Vagyis nem hinném.
Várjon! Emlékszem levelekre.
De azok nem voltak fenyegetőek. Azok…
Azok hízelgőek voltak.
Úgy kezdődtek, hogy „Óda a házhoz”?
Igen. Most már emlékszem. Igen.
„Óda a házhoz.” Sok ilyet kaptunk.
Ami Mitchet és Mót illeti, ki tudja?
Chamberland nem volt benne, és Karen sem.
Egyikük sem tudta, hogy enyém a ház,
sőt, Westfieldben senki sem.
Chamberland nyomozó.
Felhívtam aznap, mikor feladtam az első levelet,
hogy emlékezzen rám,
amikor felmerül a magánnyomozó kérdése.
Theodora? Hát persze, hogy emlékszem rád. Hogy vagy mostanság?
Ez sosem magukról szólt, Dean.
Maga…
Maga jó ember, és a családja csodálatos.
Ez a házról szólt.
Nagyon jó ház volt.
Nem értem. Úgy érzem, hánynom kell.
Tudom.
Megbíztunk benne. Járt a házunkban.
Mindent megosztottunk vele.
És a…
A barátunk volt.
Igen, tudom.
Gyere ide! Tudom, milyen.
Tudom.
Helló! Jöjjön be!
Rendben.
Nézze, csak azt akarom mondani, hogy sajnálom azt a levelet,
nagyon szégyellem magam.
Fátylat rá!
Nem. Ostobaság volt. Érti?
Beismerem, ha ostoba vagyok.
Tudja, mindenkire nagyon dühös voltam,
de nem tudtam Mitchről.
Esküszöm, ha tudtam volna, sosem küldök levelet.
Hát igen.
Ha a társa meghal embóliában,
és a fia a diliházban van, mert megölt két embert,
az mindent más megvilágításba helyez.
De miért gondolta meg magát?
Mert már tudjuk, ki volt.
- A levélíró? - Igen.
Aki a sok bizarr dolgot művelte.
A magánnyomozónk volt, Theodora Birch, a régi szomszédja.
Milyen régi szomszédom?
Aki előttünk lakott a házban.
Theodora Birch, gyönyörű fekete nő,
mindig kesztyűt viselt, tagja volt a golf klubnak.
Eladta a házat, hogy fizethesse a kemoterápiát…
Várjon!
Samantha és Ted Forrest adták el maguknak a házat.
Idős pár, maguknak valók voltak, összefutottunk velük Floridában.
Itt sosem lakott fekete nő,
azalatt a 25 év alatt nem, amióta itt vagyok.
És soha nem volt tagja a golf klubnak.
Ismerek minden színes bőrű tagot a klubban,
és tudja, ez szégyenletes…
De nincsenek túl sokan.
Theodora Birch?
Nem, erre emlékeznék.
Helló, Nina! Őszinte részvétem.
Dean és Nora Brannock vagyunk.
- Helló! - Helló!
Köszönöm, hogy eljöttek.
Jó személyesen is megismerni.
Ő biztos Suvi. Szia, Suvi!
Köszönsz?
A nagymamád rengeteget mesélt rólad.
Szerette a nagyit, igaz?
Nézze, nem tudom, hogy kérdezzük meg,
de az édesanyja…
Beszélt valaha az ügyünkről?
Akár csak egy kicsit?
Egy kicsit igen.
Ez őrültségnek tűnhet, de az édesanyja
azt mondta a vége felé,
hogy ő állt az egész mögött.
Hogy ő írta a leveleket,
és hogy övé volt előttünk a ház.
Ez nem igaz.
Tessék?
Pár héttel a halála előtt láttam, hogy dolgozik valamin.
Mintha egy történetet írt volna,
de nem olvashattam el.
Egy, kettő, három!
Végül azt mondta…
Jó. Elmondom az igazat.
Oké.
Azt mondta, szeretné, ha békére lelnének.
Szerintem ő is erre vágyott.
Nem akarta megoldatlanul hagyni az ügyet.
Tudni akarta a történet végét, úgyhogy…
Beleírta magát.
Jó, rendben. És miről van szó?
Oké.
DAKOTA SZIA - HIÁNYZOL
Értem.
Igen.
Beszélnem kell vele.
Az egészet, vagy…
Megjöttünk!
- Vigyázz, kérlek! Híreink vannak. - Itt vannak. Tessék?
- Bevettek a kosár csapatba! - Istenem!
Mi? Hogyhogy?
- Egy pillanat. - Hé, gratulálnod kéne!
Nem azért, csak olyan alacsony.
- Irányító leszek. - Jó válasz. Ennyi.
Jól hangzik. Visszahívlak.
- Mit csinálsz? - Adj öt percet!
Köszönöm.
- Mit szólsz az NBA-shez? - Mi?
Úristen!
- Olyan büszke vagyok rád! - Igen.
És híreim vannak.
Ajánlatot tettek.
Készpénz, foglaló nélkül, nagyon akarják.
- Mekkora összeg? - Kétszázhetvenöt.
Tudom, nem a legjobb,
de Bruce szerint ha eladunk pár bútort,
kereshetünk még 125-150-et.
És ki a vevő?
Nem tudom. Egy cég.
Igen. Hát persze.
Igen, És képzeld, az egyetlen, amin változtatnának,
az a konyha.
Mi? Te most viccelsz?
Nem mindenkinek jön be a hentespult.
Ne már! Azoknak nincs ízlése.
- Touché! - Jól van, Brannock család.
Szóval, mit mondjuk?
Szerintem igent.
Szerintem is.
- Igen. - Igen.
- Igen! - Igen!
Nagy örömömre szolgált összehívni
az új, kibővült Westfieldi Értékőrző Társaságot.
Bemutatkoznánk egymásnak? Mo!
Ó, én kezdem?
Oké. Helló! Maureen vagyok. A barátaim Nagy Mónak hívnak.
Az utca végén lakom, és nemrég sajnos megözvegyültem.
Úgyhogy nagyon hálás vagyok Pearlnek, hogy bevett engem.
Tudják, mit mondanak a tétlenségről.
Helló! Roger Kaplan vagyok,
és gyerekkorom óta rajongok a régi házakért.
Nagyon örülök, hogy itt lehetek.
Mi is örülünk, hogy itt van.
Én Pearl Winslow vagyok, ezt tudják.
Ő pedig Jasper, a főtitkárunk.
És… William?
Helló! William Webster vagyok. Néhányan Billnek hívnak.
1995-ben költöztem Westfieldbe.
1995-ben?
Igen, nos…
Fontosnak tartom megőrizni a várost olyannak, amilyennek lennie kell.
Szóval…
Köszönöm.
Billnek hívják?
Nagyon ismerős nekem.
Nos, Bill a könyvtárban dolgozik, szóval valószínűleg onnan ismerős.
Azt hiszem, tudom, honnan ismerős.
Szerintem a könyvtárban láthatott.
Hogy van a családja?
Új szomszédunk van.
Új szomszédunk van. Köszönjük, Jasper.
Jasper, mondd el nekünk, mit láttál!
Több nagy…
rózsaszín márványtábla van a konyhában.
Rózsaszín márvány. Még sosem hallottam ilyesmiről.
Nagy előrelépés a hentespult után, nem gondoljátok?
Ugye?
Elnézést, ha szabadna,
értem, miért szükséges megőrizni
a történelmi épületek arculatát,
de jogunk van beleszólni, hogy alakítják ki az otthonuk belterét?
Nos, hivatalosan nincs,
de erős javaslatokat teszünk.
És mit gondolunk, mi lenne a megfelelő munkalap anyag
egy olyan konyhába, mint…
A 657-esé.
Igen, a 657-esé.
Ami azt illeti,
én jártam a házban még sok-sok évvel ezelőtt.
Emlékszem az eredeti munkalapra.
Polírozott fekete diófa volt,
ha hiszik, ha nem.
Elég gyakori volt az 1920 körül épült viktoriánus házakban.
Ez sokat segít. Köszönjük.
Jasper, polírozott fekete diófa! Írd le!
Gyere tovább, gyere, és…
Nyisd ki a szemed!
Nahát, Georgia! Úristen!
Szerintem nagyon ráéreztél.
Azt hiszem, nagyon boldog leszek itt.
- Nagyon köszönöm. - Nincs mit.
- Holnap beszélünk. - Jó.
Oké, szia!
Nahát!
Nahát! Sziasztok!
Hű, ez nagyon professzionális!
Nagyon szép! Köszönöm.
Ez annyira én vagyok!
Egy szingli csaj, aki tud magáról gondoskodni.
Köszönöm. Viszlát holnap!
Tudtam, hogy eljön ez a pillanat.
Hozhatok valamit inni?
Mit szólsz egy kis behűtött rozéhoz?
Van jeges teám is.
Van egy hűtőm tele… istenem,
mindennel.
Szóval mindvégig te voltál az.
Visszatekintve elég egyértelmű.
Folyton azt nyomattad, hogy adjuk el a házat.
Mi voltam én?
Komolyan bele akarsz menni ebbe megint, Nora?
Ez a ti hibátok.
Ti csináltatok akkora ügyet pár ostoba levélből,
ami nem is volt ijesztő.
Aztán a… Jézusom!
Valaki rálépett a fiad házi hódjára vagy pockára,
vagy mi a szarra!
Ti rontottatok a házatok értékén.
Így van, Nora!
Lenyúltam a tetves házadat, mert jó üzlet volt!
Chamberlanddel magatoknak akartátok, mi?
Őt láttuk az alagutakban.
Ugyan már! Alig randiztunk, aztán szét is mentünk.
Bocs, hogy remek az életem, Nora!
De ez nem az én hibám. Hanem a tied.
És most végre a képedbe mondok valamit.
Tűnj el a házamból!
Tudod, az az érzésem, hogy a dolgok nem úgy fognak alakulni,
ahogy te szeretnéd.
Szóval én vigyáznék.
Mi az, megfenyegetsz?
Nem…
de figyelni foglak.
Helló!
Üdv! Mi vagyunk az új szomszédai.
Csak szerettünk volna bemutatkozni.
Én Pearl vagyok, Maureent pedig már ismeri.
Helló! Karen Calhoun vagyok. Örvendek.
Ő pedig a kis Báró.
Ó, egy kutyus!
Nem tudtuk eldönteni, mit hozzunk,
úgyhogy sütöttem egy tepsivel a híres karamellás sütimből.
Hűtőben elég sokáig eláll.
Én pedig, ha hiszi, ha nem, egy klasszikus, angol diós pitét sütöttem.
Jól van, menj csak!
Menj! Keresd meg a játékodat!
Igen, keresd!
Nézzék, hölgyek,
most éppen keto étrenden vagyok, úgyhogy egyiket sem kérem!
De maguknak biztos jólesik majd.
Hát jó.
Egek!
K-A-R-E-N. Karen.
Ez a vezetékes?
Halló?
Mi a fene?
Ne!
Úristen!
A francba!
Te kibaszott lotyó!
Helló!
Szia! Hogy vagy?
Miért hívtál, Karen?
Azon gondolkodtam, átjönnél-e,
vagy tudnál-e küldeni valakit, tudod, hogy körülnézzen a házban.
Szerintem van itt valaki,
és…
Szerintem Nora az.
Mi?
Átkutathatnád a házat,
tudod, kideríteni, van-e itt valaki.
Nem, az kizárt.
Nem megyek át, és nem küldök senkit.
Nem szeretem, ha megszégyenítenek merevedési zavar miatt.
- Tessék? - Nem vagyunk barátok.
Azok után nem, ahogy elváltunk, és sok barátomnak
nem tetszett, ahogy viselkedtél.
Ne is próbálkozz segélyhívással!
Te mondtad, hogy egyedül akarsz lenni,
hát most megkapod.
Várj!
A picsába!
Báró, kicsim!
Mire ugatsz?
Hé! Báró!
Jól van.
Mi a fene?
Báró, bejött valaki?
A picsába!
Báró! Gyere ide!
Báró! Gyere! Ez az!
Gyere! Jó kutya.
Akkor reggel első dolguk lesz kijönni, igaz?
Igen, ott leszünk 6:30-6:45 körül.
Remek. A legnagyobb bajom a feketepenész.
Nem gond, viszünk páramentesítőt, mindent.
Remek. Köszönöm. Jó éjt!
MISS CALHOUN BOULEVARD 657
Kedves Ms. Calhoun! Isten hozta a rémálmában!
A hírneve megelőzi önt.
A Boulevard 657. már hívja önt egy ideje.
Mikor hallotta meg?
Én már elsőre is meghallottam.
Megkért, hogy önhöz hasonlókat hozzak,
akiknek a kapzsisága mindennél előbbre való.
Nem most hall felőlem utoljára.
Csak gratulálni szerettem volna a pompás új otthonához.
Tudom, hogy barátságunk idővel egyre erősebb lesz.
Alig várom, hogy jobban megismerjem.
Annyi felfedezésre váró titkot rejt a Boulevard 657!
Örömmel megosztanám magával.
A megfigyelő vagyok.
Elnézést az elmúlt hetek miatt. Összevissza szervezem a napjaim.
Nem gond. Hogy érzi magát?
Jól. Igen, jól.
Úgy érzem, jól vagyok.
Sőt, az egész család.
Szerintem végre továbbléptünk.
- Örömmel hallom. - Igen.
Carter is jól van.
Ellie…
Ellie a fejébe vette, hogy a Brownra megy,
úgyhogy jövő héten elmegyünk megnézni.
- Nahát! - Ugye?
Ha azt mondta volna,
hogy az egyik gyerekem elit egyetemre megy,
azt feleltem volna: „Nem, ez biztos csak valami elírás.”
És Nora?
Pénteken volt egy újabb kiállítása. Hihetetlen!
Nézze, én nem értek ahhoz, amit csinál,
de kétségtelenül felkapott lett.
És ez nagyszerű.
És mi a helyzet kettejükkel? A kapcsolatukkal?
Minden rendben. Jól vagyunk.
Átvészeltük, azt hiszem.
Nehéz év volt, nem is kérdés, igaz?
De továbbléptünk, tudja, a ház után,
az egésztől. Magunk mögött hagytuk.
Jut eszembe, Karennek el kellett adnia.
Történhetett valami, nem?
Csak 48 óráig lakott a házban.
Vagy csak felújította, nem tudom.
Ha ez volt a terv,
nincs képben a piaccal, ha most adta el.
Találja ki, mennyiért adta! Tippelje meg!
2,6 millióért.
2,6 millióért!
Irtó sokat bukott rajta.
Akárki is vette meg,
az évszázad üzletét kötötte.
Megint a házról beszél.
Igen, mert rákérdezett.
Nem.
Nem tudom elengedni.
Nem tudom túltenni magam rajta.
Úgy érzem, valaki egy durva tréfát űzött velünk,
és sosem tudhatom meg, miért.
Azt sem tudnám megmondani, hogyan csinálták, de megcsinálták.
És egyszerűen csak… tovább kéne lépnem?
Nem tudom, hogy tegyem.
Úgyhogy tovább kell…
Tovább kell próbálnom
boldog véget írni a történetnek,
de nem fog menni.
Mikor öt perce a családjáról beszélt,
úgy tűnt, boldog vége lett.
De ön nem így érez, igaz?
VSS VANGUARD BIZTONSÁGTECHNIKA
KÉRJEN AJÁNLATOT DAKOTÁTÓL (603) 555-00144
Jasper!
Jasper, gyere ide!
Gyere! Gyere, menjünk!
Gyere!
Szép volt!
Segíthetek?
Nem, én csak…
Gyönyörű ez a ház.
Kösz. Most költöztünk be.
Valóban? Gratulálok!
Ben vagyok.
Ben.
John.
Örvendek, John. A környéken lakik?
Igen, pár saroknyira.
Király.
Akkor még találkozunk.
Biztosan.
Szia!
Szia, hol vagy?
Dugóban ragadtam.
A Holland Tunnel teljesen beállt. Kígyózik a sor.
Milyen volt az interjú?
Képzeld, jó volt! Majd meglátjuk.
Szívem!
Ezt biztos nem mondom elégszer,
de…
Nagyon nagyra értékelem a törekvéseidet.
A terápiát, mindent.
Nagyon sokat jelent.
Nagyon boldog vagyok. És remélem, te is.
Igen, kösz.
Boldog vagyok.
Nagyon szeretlek.
Én is szeretlek.
Sietek haza.
A MEGFIGYELŐ KILÉTÉRE NEM DERÜLT FÉNY.
A feliratot fordította: Zsámán Jetta