‫- סדרה של NETFLIX -‬
‫אלוהים.‬
‫אנשים משתגעים על הכדים שלך.‬
‫מחצית מהפריטים שלך כבר נמכרו.‬ ‫זה לקח רק 25 דקות.‬
‫אלוהים. אני עומדת להתעלף.‬
‫איפה דין?‬
‫בבית עם הילדים. היו להם שיעורים ו…‬
‫כן, עדיין לא נוח לנו להשאיר אותם לבד.‬
‫אבל הוא ואת…‬
‫אתם בסדר?‬
‫סביר להניח.‬
‫תשאלי שוב בעוד חמש דקות.‬
‫אולי זה יפתור את העניין.‬
‫חזרו אליי מבאזל מיאמי ובאזל ז'נבה.‬
‫זוכרת? לא הייתי בטוחה לאן תוזמני?‬
‫מתברר שאל שניהם.‬
‫באמת? אלוהים.‬
‫הצלחת. פרצת אל הסצנה, נורה.‬
‫ככה זה נראה כשסוף סוף מצליחים.‬
‫אני מרגישה כאילו עובדים עליי.‬
‫אלוהים. וואו.‬
‫זה…‬
‫אני… נאלמתי דום.‬
‫נורה, לאן נעלמת?‬
‫מצטערת. זה… זה דין.‬
‫מאז שעזבנו את הבית,‬ ‫הוא משוכנע שהוא כישלון,‬
‫והנה אני, עושה את כל זה.‬
‫זה קשה.‬
‫כן. ברוס, זו נורה.‬
‫סליחה שמאוחר כל כך. אני פשוט…‬
‫האם קיבלת…‬
‫טוב, אפילו לא הצעה אחת?‬
‫מה? כן, חלפו שבועיים.‬
‫טוב, אז…‬
‫תוריד את המחיר.‬
‫כן, חייבים להיפטר ממנו.‬
‫הנה…‬
‫היי.‬
‫זה לא כפי שזה נראה, טוב?‬
‫פשוט לא יכולתי לישון.‬ ‫המחשבות שלי לא הפסיקו לנדוד.‬
‫התחלתי לחשוב על ג'ון גראף ועלה לי רעיון.‬
‫לא.‬ ‫-תקשיבי לי לרגע.‬
‫לא, לא אקשיב, לא.‬ ‫-יש דבר אחד שלא חשבנו עליו.‬
‫טוב.‬
‫טוב. האמת, זה משהו שאמרת.‬
‫מה זה היה?‬
‫תאודורה צדקה, טוב?‬
‫פגשתי בחור, נכון? הוא אמר לי ששמו ג'ון.‬
‫ובהמשך, כשתאודורה סיפרה לי על ג'ון גראף,‬
‫דמיינתי את הבחור הזה, נכון?‬ ‫כלומר, זה הגיוני.‬
‫סביר להניח שמעתה והלאה,‬ ‫תמיד אדמיין אותו, אבל…‬
‫מה אם הוא ג'ון ג'ונסון?‬
‫זה שם מטומטם.‬
‫אבל את מבינה אותי, נכון?‬ ‫-זה חייב להיפסק.‬
‫מה אם את צודקת? הוא סתם בחור, נכון?‬
‫סתם בחור, סתם מתחזה,‬
‫מישהו ששלחו אותו לעשות את זה, כן?‬
‫הוא לא יסתתר‬ ‫כי הוא לא ג'ון גראף, נכון? אם כך…‬
‫מה אם נשלם לצייר קלסתרונים לצייר אותו?‬
‫לא, דין.‬ ‫-תקשיבי לי.‬
‫ואז נתלה עלונים בכל רחבי העיירה‬
‫ונראה אם השכנים מזהים אותו.‬
‫דין, זה חייב להיפסק! טוב?‬
‫פשוט תודה שהפסדנו. הפסדנו.‬
‫כן, אני יודע.‬ ‫-לא, אתה לא.‬
‫איכשהו, אתה חושב שזה לא נגמר,‬ ‫ואני אומרת לך עכשיו, זה נגמר.‬
‫נסעת היום ברכבת התחתית?‬ ‫-מה?‬
‫זה היה דפוק כל כך.‬ ‫עיכובים של שעתיים. יודעת למה?‬
‫עומס הבוקר של רחוב קנאל, רכבת ה-A התקרבה‬
‫ואיזה פסיכי דחף‬ ‫שני זרים אל המסילה. מתו, ככה.‬
‫העיר המזוינת הזאת.‬
‫משהו קורה.‬
‫זה כמו מחלה וניסיתי לקחת אותנו למקום בטוח,‬
‫והנה אנחנו, חזרנו אל ביתנו הישן,‬
‫ואני לא מסוגל להשלים עם זה.‬
‫היה לנו את זה.‬ ‫-לא נכון.‬
‫היה לנו הבית…‬ ‫-מעולם לא.‬
‫…היו לנו החיים האלה‬ ‫ומישהו חטף אותם מאיתנו,‬
‫ואני אחזיר לנו אותם.‬
‫אי אפשר.‬ ‫-אין הצעות על הבית.‬
‫פשוט נוריד אותו מהשוק.‬ ‫-לא. לא, דין!‬
‫היינו קרובים ככה לפתרון. ידענו!‬
‫לא נכון! לא היה לנו שמץ של מושג מזוין!‬
‫לעולם לא נדע.‬
‫זה… אדם אקראי שדוחף אנשים. זה מה שקרה לנו.‬
‫סתם מעשה אלימות אקראי.‬
‫זה הכול.‬
‫צריך להשלים עם זה עכשיו, טוב?‬
‫להשלים עם זה ולהמשיך עם חיינו.‬
‫טוב?‬
‫- מספר חסוי -‬
‫מה אתם עושים פה?‬
‫הם יפהפיים. תודה.‬ ‫-כן.‬
‫היי.‬
‫אני מקווה שלא אכפת לך שבאנו.‬
‫בתך התקשרה לומר שהמצב החמיר, אז…‬
‫כן, הם…‬
‫הוציאו אותי מהניסוי.‬
‫חזרו כמה בדיקות וזה התפשט לכל מקום.‬
‫אלוהים ישמור. אני מצטער.‬
‫תראי, אם יש משהו…‬ ‫כל דבר שאת צריכה, כל דבר שהוא.‬
‫כן.‬
‫האמת שיש.‬
‫כן, אם לא אכפת לכם,‬
‫יש מכולת ממש ליד הדלת הצדדית של המקום הזה.‬
‫כן?‬
‫אני רוצה קולה קרה כקרח‬ ‫וחפיסה של פרלמנט לייט.‬
‫נראה לי שאסור לעשן פה.‬
‫על הזין שלי.‬
‫אין בעיה. מייד.‬ ‫-כן.‬
‫בואי הנה.‬
‫אפשר?‬ ‫-כן.‬
‫אני רואה שמשהו מציק לך.‬
‫כן. זה הבית. הוא לא נמכר.‬
‫מה זה אומר? פשיטת רגל נוספת?‬
‫לא. נראה לי שמבחינה כלכלית נהיה בסדר.‬
‫האמנות שלי סוף סוף מצליחה.‬
‫יש לי תערוכה שמכרתי בה הכול,‬ ‫ועוד שתיים בדרך.‬
‫תראי אותך, גברת נורה בראנוק.‬
‫זה…‬
‫זה דין.‬
‫הוא ממש-ממש יורד מהפסים.‬
‫הוא העלה שוב את כל קיר החשודים בדירה.‬
‫כבר ראיתי את זה קורה.‬
‫תעלומה שלא מצליחים לפתור מחרפנת.‬
‫ככה זה בני אנוש.‬
‫הצורך לדעת. לא לדעת, זה מה שהורג.‬
‫הגיבור שלי.‬
‫פתחתי אותה למענך.‬ ‫-כן?‬
‫כן.‬
‫תדליק לי, חתיך.‬
‫אבל זה היה שווה את זה.‬
‫- ג'ון גראף -‬
‫- אנדרו פירס -‬
‫- נמכר‬ ‫דארן דאן - קארן קלהון -‬
‫דין! היי, ראית את זה? עמוד הרכילות?‬
‫"טוויסט חדש בתעלומת בית הרצח."‬
‫נהדר.‬
‫"מקורות מספרים שסבב חדש של מכתבים מאיימים‬
‫"הטיל ספק כבד בטענות הבעלים בנוגע להטרדה.‬
‫"לפחות שלושה מכתבים מ'הצופה' נשלחו לשכנים,‬
‫"שכל אחד מהם נחשב בעבר לחשוד.‬
‫"מה עוד חשוד?‬
‫"המכתבים החדשים‬ ‫נשלחו ממתקן מיון בדרום מנהטן,‬
‫"קרוב מאוד אל המקום שאליו‬ ‫הבעלים הנוכחיים של 657 עברו לאחרונה.‬
‫"סימנים שהצביעו פעם על הטרדה‬ ‫מצביעים כעת על תרמית."‬
‫דין, שלחת להם את המכתבים?‬
‫אולי.‬
‫אתה סתם מחמיר את המצב כל כך.‬
‫זה לא מגיע להם? להשיב להם כגמולם?‬
‫טוב, אני לא עושה את זה.‬
‫אני לא עושה את זה או את זה.‬
‫הבהרתי את עצמי?‬
‫אני אגלה מי עולל לנו את זה, טוב?‬
‫אני השלמתי עם זה. תעשי כמוני.‬
‫אני אגלה מי הרס את המשפחה הזאת.‬
‫זה אתה. אתה זה שהורס‬ ‫את המשפחה הזאת בכך שאתה לא משחרר,‬
‫בכך שאתה מאבד את מה שבאמת חשוב!‬
‫אם חשוב לך להיות נשוי לי,‬
‫אתה תיסע לווסטפילד,‬
‫ותתנצל בפני כל אדם ואדם שכתבת לו מכתב.‬
‫אתה שומע אותי?‬
‫אני לא יכול.‬
‫לא שאלתי אם אתה יכול. שאלתי אם שמעת אותי.‬
‫היי.‬ ‫-היי.‬
‫את נראית יפה.‬
‫אני יוצאת.‬
‫לא תאכלי ארוחת ערב עם הילדים?‬ ‫-לא, אתה תאכל.‬
‫אני אהיה אדם נורמלי‬ ‫ואצא למשקאות וארוחה עם מרג'ורי.‬
‫עשית מה שביקשתי?‬
‫לא, מתי הייתי אמור לעשות את זה?‬
‫טוב. במקומך הייתי מטפלת בזה.‬
‫אימא, את יוצאת?‬
‫כן, אבוא לתת לכם נשיקה.‬
‫ביי, אימא.‬
‫- תאודורה -‬
‫היי.‬
‫תרגיש איך שבא לך בנוגע לאדם הזה,‬
‫אבל תבטיח לי שלא תנקום בסובבים אותו?‬
‫כן. בטח.‬
‫דין, יהיה קשה לך לשמוע את זה.‬
‫גילית מי עשה את זה?‬
‫הבעלים הקודמים של הבית…‬
‫זו הייתי אני.‬
‫על מה לעזאזל את מדברת?‬
‫אני מכרתי לכם את הבית.‬
‫למה לא סיפרת לי את זה?‬
‫למה אתה חושב?‬
‫כי את הצופה?‬
‫אספר לך סיפור אחד אחרון.‬
‫ביום שנפגשנו, סיפרתי לך על בעלי,‬ ‫על זה שהוא בגד,‬
‫אבל ברגע שגיליתי את זהות האישה,‬
‫ברגע שידעתי, הוא ואני חיינו באושר ובעושר.‬
‫זה היה נכון לכמה שנים,‬
‫אבל התגרשנו.‬
‫פשוט התרחקנו,‬
‫ומשום שהייתי המפרנסת העיקרית‬ ‫והוא היה הפרזיט,‬
‫נאלצתי לשלם לו מזונות,‬
‫אז חזרתי להופיע.‬
‫מפעם לפעם יצאתי למסע הופעות,‬ ‫עדיין עבדתי מן הצד כחוקרת פרטית,‬
‫ולמרות שנתתי לו מחצית מהכסף שלי,‬
‫הצלחתי לחסוך סכום נחמד לעתיד.‬
‫לפני שמונה שנים, הוא עבר שבץ ומת.‬
‫פתאום לא רוששו אותי בכל חודש,‬
‫אבל לא הצלחתי למצוא בית.‬
‫חיפשתי במשך ארבע-חמש שנים.‬ ‫לא מצאתי משהו שאני אוהבת, אתה יודע?‬
‫ידעתי את זה ברגע שראיתי אותו.‬
‫הגשתי הצעה על המקום.‬ ‫כעבור 30 ימים הוא היה שלי.‬
‫אפילו הצטרפתי למועדון הקאנטרי.‬
‫ואז אבחנו אצלי סרטן.‬
‫הוא כבר התפשט.‬
‫הרופאים פה אמרו שאין מה לעשות,‬
‫אבל היה אונקולוג במקסיקו שחשב אחרת.‬
‫אבל הוא היה יקר, אז לא הייתה לי ברירה.‬
‫נאלצתי למכור את הבית.‬
‫הרגשתי שהכול היה מתיחה, אתה יודע?‬
‫כאילו זכיתי לטעימה מגן עדן,‬ ‫והכול נגזל ממני.‬
‫ואז, ואני לא עובדת עליך,‬
‫קיבלתי שיחת טלפון מבית דין‬ ‫לקיום צוואות בסרסוטה, פלורידה.‬
‫הסתבר שהטפיל שלי,‬
‫מתחילת ימי הקשר שלנו,‬
‫הסתיר‬
‫תמלוגים בשווי 1.4 מיליון דולרים.‬
‫לא הייתי צריכה למכור.‬
‫- האחים קולינס -‬
‫ידעתי שאהבתם אותו.‬
‫כמעט כפי שאני אהבתי.‬
‫פשוט הייתי צריכה לעשות דבר אחד‬ ‫ואז אוכל להחזיר אותו.‬
‫לשכנע אותנו למכור.‬
‫תבין. קיבלתי מכתב של "שיר הלל לבית"‬
‫בחודש הראשון שגרתי שם.‬
‫שדרה 657 היקר,‬
‫האוכל לומר שאתה הבית‬ ‫הכי אצילי שראיתי מימיי?‬
‫הוא הקסים אותי כל כך, אך לא ידעתי מהו.‬
‫אז גיגלתי אותו.‬
‫ראיתי מיהו רוג'ר קפלן‬ ‫וכל התלמידים שעשו את העבודה.‬
‫וכמה הם אהבו אותו.‬
‫וגם ראיתי מכתב של הצופה‬
‫שקרול פלנגן פרסמה‬ ‫והאשימה את רוג'ר בכך ששלח אותו.‬
‫לא הקדשתי לזה מחשבה. האמת היא ששכחתי מזה.‬
‫אבל אז נזכרתי.‬
‫זו הייתה תוכנית מושלמת.‬
‫מצאתי מכונת כתיבה ישנה באי-ביי‬ ‫עם אותו הדפוס כמו המכתבים האחרים.‬
‫זה לא היה קשה בכלל.‬
‫שכנים חדשים יקרים בשדרה 657.‬
‫הרשו לי לברך אתכם עם בואכם לשכונה.‬
‫אם את דוברת אמת…‬
‫נמלטת מעונש. למה את מודה בזה עכשיו?‬
‫טשטשתי את העקבות שלי, דין.‬
‫לא היה סיכוי שאי פעם תגלה את האמת,‬
‫וידעתי שזה ישגע אותך.‬
‫וזה לא מגיע לך.‬
‫מה עם ג'ון גראף?‬
‫זה לא צירוף מקרים‬
‫שהייתי האדם היחיד שמצא ראיה‬ ‫לכך שג'ון גראף היה קיים.‬
‫כי הוא לא היה קיים. המצאתי אותו.‬
‫הראיות המוצקות?‬
‫אני כתבתי את המכתבים‬ ‫שהוא קיבל, לכאורה, מהצופה.‬
‫התמונות מזירת הפשע,‬
‫הן היו מרצח בקולורדו.‬
‫והבחור שדיברת איתו‬ ‫שהעמיד פנים שהוא ג'ון גראף,‬
‫אני העסקתי אותו.‬
‫וקוקיות?‬
‫היא הייתה אמנית מיצגים,‬ ‫אם אתה יכול להאמין.‬
‫שמתי לב כשהייתי שם במשך היום‬ ‫שלא הפעלתם את האזעקה.‬
‫אז ביקשתי שתתחפש לגננת‬ ‫ותיכנס מבעד לחלון היחיד‬
‫שהמצלמות של דקוטה לא ממש צילמו.‬
‫היא התחבאה במרתף עד שהלכתם לישון.‬
‫לא ידעתי על המנהרות במרתף.‬
‫כשהזכרת שמצאתם אותן, זה היה חדש לי.‬
‫אולי ככה ג'ספר נכנס ונסע במעלית המזון,‬
‫מה, שדרך אגב, לא היה לי קשר אליו.‬ ‫הוא עשה את זה לבד.‬
‫אנדרו פירס כן גר בבית,‬
‫אבל הוא היה פסיכי, נרקומן, ונתון להשפעה.‬
‫והנה היא מוצצת לו את האצבע.‬
‫זה אומר שהוא ייהפך לערפד?‬
‫אנדרו, אני רוצה לדבר‬ ‫על המכתבים שאתה ואשתך קיבלתם,‬
‫ממישהו בשם הצופה.‬
‫אילו מכתבים?‬
‫על מה את מדברת? בחיים לא ראיתי אותם.‬
‫המשטרה מצאה אותם בזירה כשאשתך התאבדה.‬
‫הם היו בתיק שלה. לא אמרו לך?‬
‫לא.‬
‫אבל זה לא מפתיע אותי.‬
‫כל השוטרים האלה… וסטפילד, ניו יורק,‬
‫הם מגינים זה על זה.‬
‫אבל רגע, חכה.‬
‫אז אשתך מעולם לא הזכירה אותם?‬
‫לא.‬
‫כלומר, לא נראה לי.‬
‫רגע, אני זוכר שקיבלנו מכתבים,‬
‫אבל הם לא היו מאיימים. הם היו…‬
‫הם היו מחמיאים.‬
‫הם התחילו במשפט, "שיר הלל לבית"?‬
‫כן. עכשיו אני זוכר. כן.‬
‫"שיר הלל לבית". קיבלנו כמה כאלה.‬
‫באשר למיץ' ומו, מי יודע?‬
‫צ'מברלנד לא היה חלק מזה. גם קארן לא.‬
‫אף אחד מהם לא ידע שגרתי בבית,‬
‫או בווסטפילד, אם כבר.‬
‫הבלש צ'מברלנד.‬
‫התקשרתי אליו ביום ששלחתי את המכתב הראשון‬
‫כדי שלא ישכח אותי‬
‫כשהרעיון של חוקר פרטי יעלה.‬
‫תאודורה? מובן שאני זוכר אותך. מה שלומך?‬
‫אתה מעולם לא היית העניין פה, דין.‬
‫אתה…‬
‫אתה איש טוב עם משפחה נהדרת.‬
‫הבית היה העניין.‬
‫זה היה כזה בית טוב.‬
‫אני לא מבינה. אני עומדת להקיא.‬
‫אני יודע.‬
‫בטחנו בה. היא הייתה בבית שלנו.‬
‫חלקנו איתה הכול,‬
‫והיא הייתה…‬
‫היא הייתה חברה שלנו.‬
‫היי, אני יודע.‬
‫בואי הנה. אני יודע. בואי הנה.‬
‫אני יודע.‬
‫היי. תיכנס.‬
‫טוב.‬
‫תראי, פשוט רציתי לומר‬ ‫שאני מצטער ששלחתי לך את המכתב הזה,‬
‫ואני די מתבייש בעצמי.‬
‫למי אכפת?‬
‫לא. זה היה מעשה מטומטם, טוב?‬
‫אני יכול להודות בטמטום.‬
‫העניין הוא שממש כעסתי על כולם,‬
‫אבל לא היה לי מושג בנוגע למיץ'.‬
‫אילו ידעתי, אני נשבע,‬ ‫לא הייתי שולח את המכתב הזה.‬
‫כן.‬
‫כשבעלך מת ממפרצת,‬
‫והבן שלך בבית משוגעים‬ ‫כי הוא הרג שני אנשים,‬
‫זה די מכניס הכול לפרופורציה.‬
‫אז למה שינית את דעתך?‬
‫כי אנחנו יודעים מי אשם.‬
‫מה, המכתבים?‬ ‫-כן.‬
‫המכתבים, כל הדברים המשונים.‬
‫זו הייתה החוקרת הפרטית שהעסקנו,‬ ‫תאודורה בירץ', השכנה שלכם מפעם.‬
‫השכנה איפה?‬
‫השכנה פה, בבית שלנו.‬
‫תאודורה בירץ', שחורה יפהפייה,‬
‫עטתה כל הזמן כפפות,‬ ‫הייתה חברה במועדון הקאנטרי.‬
‫נאלצה למכור את הבית‬ ‫כי הזדקקה לכסף בגלל סרטן…‬
‫חכה רגע.‬
‫סמנתה וטד פורסט, הם מכרו לכם את הבית.‬
‫זוג מבוגר, חובבי פרטיות,‬ ‫אנחנו נתקלים בהם בסנט אוגוסטין.‬
‫מעולם לא גרה שם אישה שחורה,‬
‫לפחות לא במהלך 25 השנים שאני גרה פה.‬
‫והיא מעולם לא הייתה חברה במועדון הקאנטרי.‬
‫אני מכירה את כל השחורים שחברים שם,‬
‫ואתה יודע, אין פה במה להתגאות…‬
‫אין יותר מדי.‬
‫אז תאודורה בירץ'?‬
‫לא, הייתי זוכרת את זה.‬
‫שלום, נינה. אני מצטערת כל כך.‬
‫אנחנו דין ונורה בראנוק.‬
‫היי.‬ ‫-היי.‬
‫תודה רבה שבאתם היום.‬
‫נחמד לפגוש אתכן באופן אישי.‬
‫זו ודאי סובי. שלום, סובי.‬
‫תגידי שלום?‬
‫סבתך דיברה עלייך כל הזמן.‬
‫היא אהבה את סבתא, אה?‬
‫תראי, אני לא יודעת איך לומר את זה,‬
‫אבל האם אימא שלך…‬
‫אי פעם אמרה משהו על המקרה שלנו?‬
‫אפילו דיברה קצת?‬
‫קצת, כן.‬
‫זה יישמע מטורף, אבל אימא שלך,‬
‫היא אמרה לי לקראת הסוף,‬
‫שהיא עמדה מאחורי זה מההתחלה.‬
‫שהיא כתבה את המכתבים,‬
‫שהיא הייתה הבעלים של הבית לפנינו.‬
‫כן, זה לא נכון.‬
‫מה?‬
‫בשבועות האחרונים לפני שמתה,‬ ‫ראיתי שעבדה על משהו.‬
‫זה היה כמעט כאילו היא כתבה סיפור,‬
‫אבל היא סירבה לתת לי לקרוא.‬
‫אחת, שתיים, שלוש…‬
‫ובסוף היא אמרה…‬
‫בסדר. אספר לך את האמת.‬
‫טוב.‬
‫היא אמרה שהיא רצתה להעניק לכם שלווה.‬
‫לדעתי גם היא רצתה שלווה.‬
‫היא לא רצתה שחקירתה האחרונה לא תפוענח.‬
‫היא רצתה לדעת את סוף הסיפור, אז היא…‬
‫הכניסה את עצמה לתוכו.‬
‫כן, טוב. אז כמה זה?‬
‫טוב.‬
‫- דקוטה‬ ‫היי - אני מתגעגע אלייך -‬
‫טוב.‬
‫כן.‬
‫אצטרך לדבר איתו.‬
‫מה, הכול, או…‬
‫חזרנו!‬
‫זהירות, בבקשה. למישהו יש חדשות.‬ ‫-הם פה. מה?‬
‫התקבלתי לקבוצת הכדורסל!‬ ‫-אלוהים!‬
‫מה? איך זה קרה?‬
‫שנייה.‬ ‫-היי, מה עם "מזל טוב"?‬
‫לא, כלומר… הוא נמוך כל כך.‬
‫אהיה רכז.‬ ‫-תשובה טובה. בבקשה.‬
‫זה נשמע טוב. אחזור אליך.‬
‫מה את עושה?‬ ‫-תן לי חמש דקות.‬
‫תודה.‬
‫מה עם ספאד וב פה?‬ ‫-מה?‬
‫אלוהים!‬
‫אני גאה בך כל כך.‬ ‫-כן.‬
‫ויש לי חדשות.‬
‫קיבלנו הצעה.‬
‫הכול מזומן, בלי תנאים, הם ממש רוצים אותו.‬
‫מה המספר?‬ ‫-זה 2.75.‬
‫אני יודעת, לא מדהים,‬
‫אבל ברוס חושב שאם נוסיף את הריהוט,‬
‫נקבל עוד 125, 150.‬
‫ומי הקונה?‬
‫לא יודעת. חברה בע"מ.‬
‫בטח. כמובן.‬
‫כן, ותקשיב. הדבר היחיד שהם רוצים לשנות‬
‫זה המטבח.‬
‫מה? את צוחקת עליי?‬
‫כנראה לא כולם מתלהבים ממשטחי עץ מזוויעים.‬
‫היי, בחייך. לאנשים האלה אין טעם.‬
‫אחת אפס!‬ ‫-בסדר, משפחת בראנוק.‬
‫מה אנחנו אומרים?‬
‫אני אומר כן.‬
‫אני אומרת כן.‬
‫כן.‬ ‫-כן.‬
‫כן!‬ ‫-כן!‬
‫זה תענוג גדול לכנס את הישיבה‬
‫של האגודה הגדולה והמורחבת לשימור וסטפילד.‬
‫כן, והאם נוכל להציג את עצמנו? מו?‬
‫אה, אני?‬
‫טוב. היי, אני מורין.‬ ‫חבריי קוראים לי מו הגדולה.‬
‫אני גרה בהמשך הרחוב‬ ‫ולצערי התאלמנתי לאחרונה,‬
‫אז אני אסירת תודה על כך שפרל כללה אותי.‬
‫את יודעת מה אומרים, בטלה זה רע.‬
‫שלום. אני רוג'ר קפלן, ובאמת,‬
‫אני אוהב בתים ישנים עוד מהילדות‬
‫ואני שמח מאוד להיות פה.‬
‫אנחנו שמחים מאוד לארח אותך.‬
‫ואני פרל וינסלו, כמובן.‬
‫וזה ג'ספר, המזכיר שלנו.‬
‫ו… ויליאם?‬
‫שלום. אני ויליאם ובסטר.‬ ‫לפעמים קוראים לי ביל.‬
‫עברתי לווסטפילד בסביבות 1995.‬
‫בשנת 1995?‬
‫כן, טוב, אני פשוט…‬
‫מעוניין מאוד בשמירה על צביון העיירה.‬
‫אז…‬
‫תודה.‬
‫שמך ביל?‬
‫אתה מוכר לי מאוד.‬
‫ביל עובד בספרייה הציבורית,‬ ‫אז אתה בטח מזהה אותו משם.‬
‫אני חושב שאני יודע מאיפה אני מזהה אותך.‬
‫אני חושב שאתה מכיר אותי מהספרייה הציבורית.‬
‫איך המשפחה, ביל?‬
‫לבית הסמוך יש בעלים חדשים.‬
‫לבית הסמוך יש בעלים חדשים. תודה, ג'ספר.‬
‫ג'ספר, אולי תספר לנו מה אתה חושב שראית.‬
‫פלטות גדולות של…‬
‫שיש ורוד למטבח.‬
‫שיש ורוד. לא ידעתי שיש דבר כזה.‬
‫זה שיפור גדול לעומת משטחי העץ, לא?‬
‫נכון?‬
‫תקשיבו, סליחה, אם אוכל.‬
‫אני מבין את הצורך בשימור‬
‫החזית של בניינים היסטוריים,‬
‫אבל יש לנו סמכות לקבוע‬ ‫איך אנשים יעצבו את פנים הבית?‬
‫טוב, רשמית לא,‬
‫אבל אנחנו כן ממליצים על דברים בחום,‬
‫ומה שאנחנו מרגישים‬ ‫שהוא החומר המתאים למשטחי עבודה‬
‫שישתמשו בו במטבח כמו זה שב…‬
‫657.‬
‫כן, 657.‬
‫למעשה,‬
‫הייתי בבית לפני המון, המון שנים.‬
‫אני זוכר שמשטחי העבודה היו מקוריים.‬
‫הם היו מעץ אגוז שחור מבריק,‬
‫אם אתם מסוגלים להאמין,‬
‫מה שהיה שכיח מאוד בבית ויקטוריאני‬ ‫שנבנה בסביבות 1920.‬
‫זה עוזר מאוד. תודה.‬
‫ג'ספר, עץ אגוז שחור מבריק. כתוב את זה.‬
‫תמשיכי, תמשיכי, ו…‬
‫תפתחי עיניים.‬
‫הו, ג'ורג'יה. אלוהים.‬
‫ממש הצלחת להעביר את המהות שלי.‬
‫אני חושבת שאהיה ממש מאושרת פה.‬
‫תודה רבה.‬ ‫-אין בעד מה.‬
‫נדבר מחר.‬ ‫-כן!‬
‫טוב, ביי-ביי.‬
‫אה, וואו.‬
‫וואו. היי, חבר'ה.‬
‫זה מטופח כל כך.‬
‫וואו. נחמד. תודה.‬
‫הוא מתאים לי כל כך.‬
‫וואו. רווקה שדואגת לעצמה.‬
‫תודה. נתראה מחר.‬
‫חשבתי שהרגע הזה יקרה בבוא היום.‬
‫להביא לך משהו לשתות?‬
‫אולי ויספרינג איינג'ל קר?‬
‫יש לי סנאפל.‬
‫יש לי מקרר שעמוס ב… אלוהים,‬
‫בכול.‬
‫אז זו היית את מההתחלה.‬
‫זה די ברור בדיעבד, אבל…‬
‫תמיד דחקת בנו למכור את הבית.‬
‫אני הייתי מה?‬
‫באמת נלך שוב בדרך הזאת, נורה?‬
‫את עשית את זה.‬
‫את עשית סיפור ענק ממכתבים מטומטמים‬
‫שאפילו לא היו מפחידים.‬
‫ואז ה… אלוהים.‬
‫מישהו דרך על הבונה או נברן המחמד של בנך,‬
‫מה שהוא לא היה.‬
‫את זו שהרסה את ערך הבית שלך.‬
‫נכון, נורה.‬
‫אני חטפתי את הבית המזוין שלך!‬ ‫כי זו עסקה טובה!‬
‫את וצ'מברלנד רציתם אותו לעצמכם, נכון?‬
‫הוא מי שראינו למטה במנהרות.‬
‫בחייך. יצאנו דקה ונפרדנו.‬
‫צר לי שאני חיה את חייך הטובים ביותר.‬
‫אבל זו לא אשמתי. זו אשמתך.‬
‫ועכשיו אני רוצה לומר לך משהו ישר לפרצוף.‬
‫עופי מהבית שלי.‬
‫את יודעת, יש לי הרגשה שהדברים לא יתקדמו‬
‫כפי שאת רוצה.‬
‫אז כדאי שתיזהרי.‬
‫מה, את מאיימת עליי?‬
‫לא…‬
‫אבל אני אצפה.‬
‫שלום!‬
‫היי! אנחנו השכנות החדשות שלך.‬
‫רק רצינו לבוא ולהציג את עצמנו.‬
‫אני פרל ונראה לי שאת מכירה את מורין.‬
‫היי, אני קארן קלהון. נעים מאוד.‬
‫וזה ברון הקטן.‬
‫אה, כלב.‬
‫לא הצלחנו להחליט מה להכין לך‬
‫אז הכנתי את ממתקי הקרמל המפורסמים שלי.‬
‫אפשר להקפיא אותם בהצלחה.‬
‫ואני הכנתי פאי אגוזי מלך אנגלי קלאסי,‬ ‫אם את יכולה להאמין.‬
‫טוב, רד.‬
‫לך. תמצא את הבובה שלך.‬
‫כן, תמצא אותה.‬
‫תקשיבו, גבירותיי,‬
‫אני עושה עכשיו דיאטת קטו, אז לא אקח אותם,‬
‫אבל נראה לי ששתיכן ודאי תיהנו מהם.‬
‫טוב.‬
‫אלוהים.‬
‫ק-א-ר-ן. קארן.‬
‫זה הטלפון הקווי?‬
‫הלו?‬
‫מה הקטע?‬
‫לא!‬
‫אלוהים.‬
‫אלוהים!‬
‫שיט!‬
‫כלבה מזוינת שכמותך!‬
‫הלו.‬
‫היי. מה נשמע?‬
‫למה את מתקשרת, קארן?‬
‫תהיתי אם תוכל לקפוץ לפה‬
‫או שתשלח מישהו שיבוא ויבדוק את הבית.‬
‫נראה לי שאולי יש פה מישהו‬
‫ואני פשוט…‬
‫נראה לי שזו אולי נורה.‬
‫מה?‬
‫אולי תוכל לבדוק את הבית,‬
‫ופשוט לראות אם היה פה מישהו.‬
‫לא. זה לא יקרה.‬
‫לא, אני לא אבוא ולא אשלח אף אחד.‬
‫אני לא אוהב שמביישים אותי‬ ‫על אין האונות שלי.‬
‫מה?‬ ‫-את ואני, אנחנו לא חברים.‬
‫לא אחרי איך שזה נגמר, ויש לי הרבה חברים,‬
‫וגם הם לא מרוצים מאיך שהתנהגת.‬
‫אפילו אל תטרחי להתקשר למשטרה. טוב?‬
‫כי אמרת שאת רוצה להיות לבד,‬
‫וזה מה שתקבלי.‬
‫חכה.‬
‫אוי, פאק.‬
‫ברון, חמודי?‬
‫על מה אתה נובח?‬
‫היי, ברון.‬
‫טוב.‬
‫מה הקטע?‬
‫ברון, מישהו נכנס מכאן?‬
‫אוי, שיט.‬
‫ברון. בוא. בוא אליי.‬
‫ברון, בוא. בוא אליי, כן.‬
‫בוא. כלב טוב.‬
‫אז אתם תבואו על הבוקר, נכון?‬
‫כן, נגיע ב-6:30, 6:45.‬
‫טוב, נהדר. הבעיה האמיתית היא העובש השחור.‬
‫כן, לא, אנחנו מביאים סופחי לחות.‬ ‫כל מה שצריך.‬
‫יופי. תודה. לילה טוב!‬
‫- מיס קלהון‬ ‫שדרה 657 -‬
‫מיס קלהון, ברוכה הבאה אל הסיוט שלך!‬
‫שמך הולך לפנייך.‬
‫657 קורא זה זמן מה.‬
‫מתי שמעת אותו לראשונה?‬
‫שמעתי את קריאתו הראשונה של הבית.‬
‫הוא ביקש שאביא אליו אנשים כמוך,‬
‫כאלה ששמים חמדנות לפני הכול.‬
‫זו לא תהיה הפעם האחרונה שתשמעי ממני.‬
‫אבקש רק לברך אותך על ביתך החדש והנפלא,‬
‫ואין לי ספק שחברותנו תתחזק עם הזמן.‬
‫אני רוצה לדעת עלייך הכול.‬
‫יש הרבה כל כך סודות בתוך 657 שוודאי תחשפי.‬
‫אני מחכה לחלוק אותם איתך.‬
‫אני הצופה.‬
‫סליחה על השבועות האחרונים.‬ ‫כל הזמן התבלבלתי בימים.‬
‫זאת לא בעיה. איך אתה מרגיש?‬
‫כן, טוב… טוב.‬
‫אתה יודע, אני מרגיש שאני סוף סוף…‬
‫האמת, כל המשפחה…‬
‫אני מרגיש שסוף סוף התגברנו על זה.‬
‫ממש טוב לשמוע על זה.‬ ‫-כן.‬
‫מצבו של קרטר נהדר.‬
‫אלי…‬
‫אלי מתלהבת ללמוד בבראון,‬
‫אז ניסע לשם בשבוע הבא לביקור.‬
‫וואו.‬ ‫-כן, נכון?‬
‫כלומר, אילו אמרת לי‬
‫שילדה שלי אולי תלמד בבי"ס יוקרתי,‬
‫הייתי אומר, "לא, זו בטח טעות פקידותית".‬
‫ונורה?‬
‫טוב, הייתה לה תערוכה נוספת ביום שישי.‬ ‫זה לא ייאמן.‬
‫היא כאילו… תראה, כלומר, אני לא בעולם הזה,‬
‫אבל מסתבר שהיא הדבר החדש והאופנתי.‬
‫אז זה ענק.‬
‫ואיך אתה ונורה? הקשר שלכם?‬
‫כן, מצבנו טוב.‬
‫התגברנו על זה, אני חושב.‬
‫זו בהחלט הייתה שנה קשה, נכון?‬
‫אבל התקדמנו, אתה יודע… מהבית,‬
‫מכל הדברים האלה. זו נחלת העבר.‬
‫אגב הבית, קארן נאלצה למכור.‬
‫כלומר, משהו ודאי קרה, נכון?‬
‫כי היא גרה בבית איזה 48 שעות.‬
‫אולי היא שיפצה ומכרה, אבל אני לא יודע.‬
‫אם זו הייתה התוכנית,‬
‫היא ממש לא העריכה את השוק כראוי‬ ‫כי היא מכרה אותו.‬
‫תנחש בכמה. ברצינות, תנחש.‬
‫שתיים נקודה שש.‬
‫שתיים נקודה שש!‬
‫היא התרוששה לגמרי.‬
‫אני לא יודע מי קנה אותו, אבל הקונה,‬
‫הוא זכה במציאת המאה, בנאדם.‬
‫אתה שוב מדבר על הבית.‬
‫כן, טוב, אתה שאלת עליו.‬
‫אני לא.‬
‫אני לא מסוגל להרפות.‬
‫אני לא מסוגל להתגבר על זה.‬
‫אני מרגיש שמישהו מתח אותנו‬
‫ולעולם לא אדע מדוע.‬
‫בשלב הזה, אני אפילו לא יודע‬ ‫איך עשו את זה, אבל עשו את זה.‬
‫ואני אמור לעשות מה… פשוט להתגבר?‬
‫אני לא יודע איך.‬
‫אז אני חייב להמשיך…‬
‫אני ממשיך לנסות‬
‫להעניק לסיפור הזה סוף טוב,‬
‫אבל זה לא יקרה.‬
‫לפני חמש דקות, כשדיברת על משפחתך,‬
‫זה באמת נשמע כמו סוף טוב.‬
‫אבל לא כך אתה מרגיש את זה, נכון?‬
‫- ונגארד פתרונות אבטחה -‬
‫- התקשרו לדקוטה להצעת מחיר -‬
‫היי, ג'ספר!‬
‫ג'ספר, בוא הנה.‬
‫בוא. קדימה.‬
‫בוא.‬
‫תפיסה טובה!‬
‫אפשר לעזור לך?‬
‫לא, אני פשוט…‬
‫בית יפהפה.‬
‫תודה. בדיוק עברנו לכאן.‬
‫באמת? בשעה טובה.‬
‫בן.‬
‫ג'ון.‬
‫נעים להכיר, ג'ון. אתה גר באזור, או…‬
‫כן, במרחק כמה רחובות לשם.‬
‫מגניב.‬
‫אז נתראה?‬
‫בהחלט.‬
‫היי.‬
‫היי, איפה אתה?‬
‫סתם תקוע בפקקים.‬
‫יש פקק במנהרת הולנד. אני בטור ארוך.‬
‫איך היה הריאיון?‬
‫את יודעת, היה טוב. נראה.‬
‫היי, מותק.‬
‫אולי לא אמרתי את זה מספיק, אבל…‬
‫פשוט…‬
‫אני ממש-ממש מעריכה את כל העבודה שאתה עושה.‬
‫הטיפול הפסיכולוגי והכול…‬
‫יש לזה השפעה רבה.‬
‫אני ממש מאושרת. אני מקווה שגם אתה.‬
‫כן, תודה.‬
‫אני אכן מאושר.‬
‫אני אוהבת אותך כל כך.‬
‫גם אני אוהב אותך.‬
‫תכף אגיע הביתה.‬
‫- תעלומת הצופה מעולם לא פוענחה. -‬
‫תרגום כתוביות: רותי זהרן‬