СЕРІАЛ NETFLIX
Ти хто? Іди сюди!
-Діне! -Стій!
Чекай! Він може бути озброєний!
Хто ти?
-Діне, чекай! -Іди сюди!
-О боже! -Гей!
Агов!
Гей!
Трясця!
Що це в біса таке?
Агов!
Повернись! Стоп!
Де він?
Я його не бачу.
Де він?
Ні!
Гей!
Нас засікли.
Що привело вас сюди сьогодні?
-У нашому підвалі є таємні двері. -І вони ведуть до тунелів.
І ми знайшли там чоловіка,
тож ми погналися за ним, і він просто зник.
Судячи з вашої недавньої істерики в заміському клубі,
ви думаєте, що то я був у тунелі?
Бо ви сказали, що це я стою за цим усім, разом із Керен.
І ви думаєте, що ми намагалися залякати вас, щоб ви продали будинок?
Що сталося з вашою теорією про Джона Ґреффа?
Згадав!
Ви сказали, що я покриваю вбивства Джона Ґреффа.
Ви це сказали перед усіма.
То, можливо, ми з Джоном Ґреффом заодно.
Ми лише стверджуємо,
що до нашого будинку весь цей час був хід, і ми пошукали в інтернеті.
Контрабандисти використовували ці тунелі під час сухого закону, так?
Там унизу є койка. Навіть їжа.
Хто б це не був, він очевидно там ночував.
Або вони. Я і Джон Ґрефф.
Це може бути скільки завгодно людей, і тому ми тут.
Щоб просити допомоги в того, кого ви досі вважаєте можливим співучасником.
Знаєш що, старий?
Цілком можливо, що ви з Керен замішані в цьому.
І ти міг би трохи прислужитися й видати ордер на обшук.
І допомогти собі, принаймні в наших очах,
щоб ми могли викреслити тебе зі списку головних підозрюваних.
Гаразд, то щоб довести мою невинуватість, що саме я, по-вашому, маю зробити?
Гаразд.
Гаразд, ну, я вже забив дошками вхід, так?
Та я досі думаю, що тобі слід спуститися.
У ті тунелі, бо…
Може, і цілою командою, побачити, куди тунелі ведуть?
-Бо там справжній лабіринт. -Вони всюди.
Йдеться про будинок Мітча й Мо.
-Однозначно будинок Вінслоу. -Сім'я Вінслоу.
Я розумію, про що ви просите.
Так, то ось, що я зроблю…
Нічогісінько.
-Що? -Перепрошую?
Ви почули мене. Думаєте, я вдарю пальцем об палець?
Після ваших учинків?
Публічно нападати на мене і мою пані…
Звинувачувати мене!
Яку ж зухвалість треба!
Неймовірно.
-У вас є обов'язок. -Ти не можеш заплющити очі.
Закладемося?
Я вас двох ігноруватиму нафіг.
-Ви самі по собі. З мене досить. -Я піду в ФБР.
Який відділ? Ньюарк?
Я попереджу їх про ваш прихід.
Вони мої товариші.
Я з двома з них полюватиму на оленів на вихідних,
а тоді я візьмуся за тебе, наволоч.
Я знаю від надійного джерела, що ти написав принаймні одного з листів.
Ні, я не писав!
-Це неправда. -Що?
-Нащо йому це робити? -Це чималий будинок, правда?
Ти загруз по вуха. Тобі був потрібен вихід.
Ви знали, що подавати фальшиві заяви в поліцію — злочин?
Це півтора роки у в'язниці.
А скільки заяв ти подав до нас, Діне?
Півдесятка? Тобі загрожує десять років за ґратами.
-Чекай. -А чи знаєш ти…
Як називають погрози комусь, через які той евакуюється з будівлі,
у цьому випадку, твоїй сім'ї?
У Нью-Джерсі це — погроза тероризму.
Це маячня.
Нарешті ми маємо консенсус.
Відколи ви притягли сюди свій законослухняний зад,
ми тонемо в маячні, бо це єдине
що звучить із вашого рота, містере Бреннок.
Тож чому б вам і вашій милій дружині не забратися нафіг із мого кабінету?
Я не знаю, як він пронюхав, але я йому не казала.
Я не казала Чемберленду, що це Дін написав одного з листів.
Це щира правда.
Можливо, це експерт із почерку йому сказав.
Я просила його тримати язика за зубами, але він не був моїм знайомим.
Та це була не я. Не знаю, як це сказати,
але вам доведеться повірити мені на слово.
Я знаю, що ви мали свої підозри щодо мене.
Ми зустрілися через Чемберленда,
якому ви більше не довіряєте,
але в мене немає мотиву вам шкодити.
І мені вже небагато лишилося, розумієте?
Ця справа не дає мені спати, і я не спочину, поки не розкрию її.
Я мала б проводити час із моєю донькою і внучкою,
але я сиджу тут із вами й намагаюся розкрити цю справу.
І я скажу вам просто зараз,
що я розкрию цю справу з вами чи без вас.
Тож, Діне, будь ласка, сядь,
щоб я могла розповісти про те, що знайшла.
Нехай. Гаразд, розказуй.
Послухайте, я розумію. Ви обоє під великим стресом.
Нам треба розгадати це,
поки поліція Вестфілда не повісила це все на тебе.
Я відчуваю, що в мене їде дах.
Щоразу, коли я прокручую це в голові, я думаю на когось іншого!
От зараз я доволі переконаний, що це Керен, так?
Але тоді й відділок має бути замішаний також, правда?
Чи це Мітч і Мо зі своїм культом?
Можливо, Ендрю Пірс не збожеволів.
Або це хтось зовсім інший.
Що?
Бо я використала зачіпку вашої дочки з тим Роджером Кепленом.
І мені він подобається.
-Дуже подобається. -Чому?
Його колишня дружина.
У такій справі, як ця, якщо розлучення було непростим, — чудово.
Отже, вона співатиме.
До речы екс-дружина Роджера Кеплена вміє співати.
-Так? -Ви Тріш Кеплен?
Ні. Колись була.
Вони з Роджером розлучилися 25 років тому.
Він кинув її заради колишньої учениці.
Я і Роджер, ми розлучилися…
Ми не проговорили й десяти хвилин, як вона сказала це.
Якщо хтось пише дивні листи про будинок
і називає себе Спостерігачем,
це точно Роджер.
-Чорт забирай. -Саме це я й сказала.
Чорт забирай!
Вона розповіла мені історію його життя.
Роджер виріс у неблагополучному районі.
Він жив у крихітній квартирі зі своєю мамою, що розлучилася.
Тоді, у 50-х, це мало велике значення.
Це було ганебно,
але у Роджера були друзі з багатої частини міста.
Ого. Глянь на цю кедрову покрівлю!
Хіба це не платформа для спостереження?
Не можу повірити, що ти там живеш.
-Неймовірно! -Не лише ваш будинок…
захоплював його.
Був іще один, Оук-террес, 55, де жив інший його знайомий.
-Чому ти так витріщився на наш будинок? -Просто подобається.
То ти йдеш гратися чи ні?
Так!
Це дуже химерно.
Та чи справді?
Він був бідною дитиною зі зламаної сім'ї.
А тут він бачить своїх друзів, таких же хлопців, як він сам,
які живуть у цих садибах,
які йому здавалися казковими.
Тож він виріс, бажаючи стати архітектором,
вивчитися на архітектора, але не мав грошей.
Він був бідним. Тож натомість пішов у громадський коледж.
Ходив на вечірні заняття,
а тоді отримав посаду вчителя англійської у Вестфілдській школі.
Там, де вчиться Еллі.
Того ж року він одружився з Тріш.
Вона сказала, що вони були щасливі.
Вона не могла мати дітей, але він не зважав на це.
Це дало їм час на те, щоб вирушати в поїздки
по Східному узбережжю, розглядаючи його улюблені будинки.
Ось і він.
Глянь! Наживо він ще красивіший.
Думаєш, ми одного дня зможемо жити в такому будинку, як цей?
Ніколи не знаєш.
Та я не купуватиму перший-ліпший будинок.
Це має бути будинок, який я люблю.
Гідний моєї колекції.
Але одного дня Кленовий провулок, 89 з'явився на ринку.
-Він прекрасний. -Справді вишуканий.
-Ці арки… -Чудові.
Ти цього не розумієш, я мушу мати цей будинок.
Любий…
Ну, Роджере, ми вже маємо три пропозиції,
і я можу лише сказати, що ваша не є найвищою.
Але знаєте що? Ви можете дещо вдіяти.
Маклерка сказала йому написати листа продавцям,
розказати, як він обожнював будинок,
як багато він для нього означав із самого дитинства,
що він доглядав би його краще, ніж інші покупці,
хоч його пропозиція й не була найвищою.
Так, багато людей тепер так роблять.
Ну, тоді так не робили.
Тож Роджер сів за друкарську машинку.
Шановні власники Кленового провулку, 89.
Я люблю ваш будинок ось уже 35 років,
відколи я був хлопчиком,
ваш будинок давав мені спокій, щось, про що я міг лише мріяти.
А зараз здається, що мрія маленького хлопця ось-ось здійсниться.
І здогадайтеся, що сталося.
-Вони вибрали найвищу пропозицію. -Бо так завжди стається.
Роджер не знаходив собі місця.
Я ніколи не бачила, щоб він так плакав.
Смерть матері не засмутила Роджера настільки.
Саме тоді в нього з'явилася ідея про урок.
Він почав із малого, кілька дітей у гуртку творчого письма.
ОДА БУДИНКУ
Але після 10 років це стало сенсацією.
«Ода будинку».
Ваше наступне завдання —
знайти будинок, який вам дуже подобається,
і написати йому любовного листа.
Не шкодуйте опису, не шкодуйте уяви.
Що вас найбільше захоплює в цьому будинку?
Яким було б життя в цьому будинку?
Довжина листа може бути такою, як забажаєте.
Вас буде оцінено за щирість.
Один примірник даєте мені,
інший надсилаєте до будинку,
але не вказуйте своє ім'я.
Знаючи, що це анонімно, ви писатимете значно вільніше.
Ніхто це не прочитає, окрім власників будинку й мене.
Запитання?
Так, Міко.
А можна написати власному будинку?
Ні в якому разі. Це має бути будинок когось іншого.
Гарне запитання.
Гаразд, розважайтеся.
Дорогий Фолсом Брідж Драйв, 901.
Думаю, що ваш будинок кльовий.
Я люблю, що вікна схожі на очі будинку,
а вхідні двері схожі на його рот.
Цікаво, коли цей будинок збудували. Мабуть, сто років тому…
Якщо твій дім — твоя фортеця, то ви, Болінґброк, 452,
є найчарівнішою садибою, в якій будь-який король чи королева могли б проживати,
ви справді магічна оселя.
Яким щастям ви маєте бути для власників.
Якби я переїжджав,
то однозначно вибрав би тебе, Оріол Роуд, 84.
Плющ на твоєму фасаді виглядає так класно, майже як светр.
Цей урок був дуже популярним,
і він проводив його щороку, поки не пішов на пенсію.
-Тридцять років. -Ого.
І цей урок переріс його самого.
Тому вони завели групу в «Facebook» про нього,
і його учні обожнювали її.
Серед них і Міко,
та, з якою він урешті одружився.
Ще та курва, до речі.
Але пригадуєте той інший будинок, що подобався Роджеру в дитинстві?
Оук-террес, 55.
До цього будинку почали приходити листи.
Роджерів друг, який жив там раніше, виріс і переїхав.
Тепер там жила його сестра, Керол Фленаґан,
і її син ходив на уроки англійської до Роджера.
Тож коли лист з'явився у її скриньці,
вона знала, що таке Ода будинку.
Любий Оук-террес, 55.
Привіт, старий друже.
Пройшло стільки часу,
і я подумав, що мушу написати, як захоплююся тобою, старий будинку.
Твоя чудова вагонка.
Ці блискучі вітражі на сходовому майданчику другого поверху.
Який ти славний скарб, магічна скринька для коштовностей.
Привіт, мамо.
Денні!
Коли ти ходив до містера Кеплена, чи він згадував про наш будинок?
Я не думаю.
Вони отримували листа щороку упродовж наступних десяти років.
Любий Оук-террес, 55.
Бачу, що той старий дуб позаду довелося спиляти…
Кому могло спасти на думку перекрити твій чудовий дах?
Ви б не наважилися замінити ту стару піч у підвалі, правда?
Одного разу вони отримали листа, але він був іншим.
Він був похмурим.
Любий Оук-террес, 55. Чому ти ніколи не відписуєш?
Я провів стільки життя, люблячи тебе, захоплюючись тобою,
і що я отримую взамін? Нічого.
Я подарував тобі свою любов, свою тугу.
Чого тоді ти хочеш? Моєї злості?
Повір, до цього краще не доводити.
Ти дуже пошкодуєш, якщо дізнаєшся, що це таке.
А тиждень по тому
вона отримує іншого листа від когось, хто називає себе Спостерігачем.
Шановна місіс Фленаґан, я присвятив вам стільки часу.
Я спостерігаю за вашим домом і оберігаю вас.
Я захоплююся вашою сім'єю
і завжди хотів вам найкращого.
Я сидів і дивився, як ви гордо розгулюєте своїм щастям.
Ви обернули будинок проти вас.
Оук-террес, 55 уже відринув вас і ваше нахабне розцяцькування.
Може, справжня причина того, що ви не змогли вберегти сім'ю — це жадібність?
Тріш, звідки ви знаєте все це про Керол Фленаґан?
Бо вона з'явилася в мене під дверима наступного дня.
Привіт!
Вона вручила мені останні два листи, ті, що прийшли з перервою в тиждень.
Чи не могла б ти перевірити, чи це від твого колишнього?
Керол, це точно написав Роджер.
Що вона зробила? Чому не пішла в поліцію?
Вона пішла. Сказала, що вони нічим не допомогли.
Їм просто було нецікаво.
Звучить знайомо.
Пропоную нам трьом піти до Оук-террес, 55
і поговорити з Керол Фленаґан особисто.
-Це гарний будинок. -Ого!
Я здивована, що він не отримав більше листів.
-Заходьте. -Ого!
-О боже, це приголомшливо. -Дякую.
Роздивіться навколо.
Я успадкувала його від батьків, коли вони померли.
Мій брат Дейв, який був другом дитинства Роджера,
він не хотів цього будинку.
Вважав, що для однієї людини цього забагато.
Я розлучена.
Мій син у Нешвілі. Донька здобуває другу вищу.
Ратґерс, тож вона недалеко.
Заходьте, будь ласка. Сідайте.
-Влаштовуйтеся зручніше. -Дякую.
Розкішно!
Просто прекрасно.
То як ви мене знайшли?
Сторінка у «Facebook»?
Я опублікувала там кілька речей за роки.
Ті люди мене ненавидять.
Ми чули вашу історію від колишньої дружини Роджера Кеплена, Тріш.
Глянь на орнамент на ліпнині.
-Він чудовий. -Шикарний.
-Це кумедно. -Що?
Ви говорите точнісінько як Роджер Кеплен.
Він згадував подібні речі в листах, деталі,
речі, про які я чула лише від нього.
Глянь на ці балясини! Вони прекрасні!
Ти знаєш ім'я різьбяра?
Ці кесонні стіни просто чудові!
Він був такою дивною дитиною.
Але мої діти ходили до нього на уроки, і вони його обожнювали.
Останній лист, той, що від Спостерігача.
Ви маєте його під рукою? Ми можемо подивитися?
Так.
Він такий самий, як і наші листи.
Такий самий стиль письма, такий самий шрифт,
навіть такий самий папір.
Так, але чи ми впевнені, що це від Роджера Кеплена?
Ці листи з одами безперечно схожі на нього,
але коли пише Спостерігач, це щось інше. Хіба ви не згодні?
Нора має рацію. Роджер пише до будинку.
Спостерігач… він чи вона пишуть власнику будинку.
Це гарне зауваження.
Поліція сказала те саме.
Сказали, що неможливо встановити, чи це одна й та ж особа.
А ви впевнені, що це так?
Лист від Спостерігача прибув тоді, коли всі дізналися,
що мій чоловік переїхав, і ми були в процесі розлучення.
Роджер хотів налякати мене і змусити виїхати, щоб він міг купити цей дім.
Ясно як божий день.
Але ви ніколи не боялися.
Кого? Роджера?
Хлопця, який торопів від вугільної печі внизу,
коли йому було 10?
Ні.
Був один випадок…
після того, як прийшов лист від Спостерігача, я пішла в поліцію,
і стало ясно, що вони не поможуть.
Однієї ночі я готувалася лягти спати…
Хтось за мною спостерігав.
Роджере Кеплен!
Ти жалюгідний сучий сину!
Я тримаю свої кухонні ножі заточеними!
Якщо ти ще раз бодай ступиш на цю територію,
я відріжу твої крихітні яйця!
Зрозумів?
Чуєш мене?
Але опісля — нічого.
Це було 12–13 років тому.
З тієї чи іншої причини Роджер Кеплен
чи Спостерігач вирішили дати мені спокій.
-Можна прочитати листа, що прийшов вам? -Так, звичайно.
Так, це він.
«Чи ви знайшли те, що у стінах?» Чортів Роджер.
Жалюгідна нікчема.
Нам варто піти туди зараз. Ми знаємо, де він живе.
-Давайте лише переведемо подих. -На що ми чекаємо?
-Ви маєте це обдумати. -Любий!
Ви не можете просто прийти до нього зі звинуваченнями.
-Він грюкне дверима перед вами. -Точно.
І в нас немає підтримки поліції, якщо пригадуєш.
Тоді як нам його спіймати?
Я не знаю.
Але ми щось придумаємо. Поїхали.
Гей, мені щойно спало на думку.
Ми знаємо, де він живе, так?
Та якщо ми його злякаємо,
то він забіжить усередину й ніколи не вийде.
А якщо виждати його…
Ми можемо спіймати його в публічному місці, саме про це я думала.
Справді? О, ти така гаряча.
Добре, давай…
Ось цей?
Так.
Це гарний будинок.
О боже, на що він нарікає?
Йому нічого не бракує.
О, дивись!
Це вони?
Думаю, так.
От чорт.
Вони сідають у машину. Ховайся.
Добре.
Третій прохід.
Хто така Елісон Роман?
Ютюб-блогерка. Вона чудова.
Чудова кухарка. Я хочу нею стати.
Паста з червоного перцю…
-Нам вона потрібна для тушкованої квасолі. -Добре.
Що ще нам треба?
-Нам треба… -Бейгли.
Бейгл і, мабуть, також хліб?
Так!
Так! Масло?
Іди за ними!
Ми можемо купити трохи…
Можливо, варто купити тостовий хліб.
Вітаю. Ви Роджер Кеплен?
Так. А ви?
Я Дін Бреннок. Ви, мабуть, це знаєте.
Добрий вечір, я Нора Бреннок.
Вибачте. Ми вас знаємо?
Ми живемо в Бульварі 657. Ви знаєте цей будинок?
Ну, власне кажучи, так.
До нас останнім часом приходили дивні листи.
Щось про це знаєте? Я знаю, що ви любите писати листи.
«Ода будинку» й інший абсурд.
Так, це одне з моїх завдань.
Дайте нам спокій.
Ми дамо вам спокій.
Але якщо ви дасте нам спокій. Як вам таке?
Єдине, що я хотів зробити, — це надихнути своїх учнів архітектурою.
Якщо ви отримали листа, і він вам не сподобався,
це не моя провина.
Ви знаєте, що ваш чоловік зве себе Спостерігачем?
Він знає, як пробратися в наш будинок, бо грався там, будучи малим.
Я гадки не маю, про що ви,
я ні разу в житті не зустрічав жодного з вас.
Дивіться, це брехня,
бо я бачив вас у тунелях під моїм домом дві ночі тому!
Ви були на оглядинах будинку, містере Кеплен. Я бачила вас.
Так. Люди так роблять.
Відвідують будинки, що продаються.
А надсилання листів із погрозами?
Люди теж так роблять?
Змусити нових власників продати у збиток, щоб ви могли купити?
Думаєте, я можу дозволити собі ваш будинок?
Я шкільний учитель на пенсії.
Я пішов на оглядини будинку,
бо він колись належав моєму другові дитинства.
Він нещодавно помер, і тому я хотів побачити будинок.
Якщо вам це не подобається, чому б вам не звернутися в бісову поліцію?
Ходімо.
Що це було?
Гадки не маю. Ніколи їх не зустрічав.
Вони здуріли!
Привіт, друже.
Не може, бляха, бути.
Норо!
Ти, в біса, жартуєш?
О боже. Залишайся тут!
Що ти, в біса, робиш?
Ви звинуватили мене в стеженні за вами.
Тож я вирішив упевнитися, що ваша мрія здійсниться.
-Господи. -Забирайся геть.
Ви здобули для себе дуже потужного ворога, ви це знаєте?
Ви обидва.
Підстерігати мене на людях перед моєю дружиною?
Вона навіть не могла допити своє вино минулого вечора.
Прошу, м-ре Кеплен, заспокойтеся.
Не кажіть мені заспокоїтися!
Я — ваш найгірший кошмар, що справдився.
Ви ніколи не станете частиною цього містечка, і я про це подбаю,
багаті ви покидьки.
Думаєте, якщо живете в такому будинку, то можете робити що завгодно,
казати що завгодно?
Ні, не можете.
Допоки я живий,
бо я буду стояти тут увесь день щодня.
І ви нічого не зможете з цим зробити,
бо це громадська власність, і це вільна чортова країна!
-Пішли. -Я не дозволю йому нам капостити.
Так, ідіть собі. Я складу компанію вашому дому.
Уперед!
-Якого біса. -Пішли.
Я нікуди не піду. Я стоятиму тут. Саме так.
Ваш будинок знає мене, він любить мене,
він бажає, щоб я жив у ньому, а не ви.
Саме так.
І, мабуть, так і станеться, ви й оком не змигнете.
-Ідіть! -Діти!
Ходімо! Ви запізнитеся в школу!
Я Спостерігач.
Містере секретарю, ви могли б розпочати, зачитавши
протокол попередньої зустрічі Вестфілдського товариства зі збереження?
Наші зусилля із зупинки зрізання гілки каштана на Саміт-авеню,
яку безпідставно вважають перешкодою для телефонного дроту,
не пройшли намарне.
Місто погодилося, що каштан не чіпатимуть
принаймні 15 років.
Блискучий успіх.
А тепер наш віце-президент має новини
щодо трагедії, яка розгортається у Ялині й Віндзорі.
Завдяки моїм непомітним методам пересування
я можу підтвердити цьому зібранню його найгірші припущення
стосовно ремонту північно-західного краю
Ялини і Віндзора.
Заміський дизайнер купив і готувався встановити нові
вікна «шість-на-шість» замість оригінальних двобічних
та архітектурно доречних вікон «чотири-на-чотири».
Я пішов туди з молотком і розтрощив…
Я розтрощив кожну шибку в кожному вікні.
Вікна «шість-на-шість» на вікторіанському будинку — це потворно!
Вікна — це очі дому.
Як довго я був членом цієї групи?
П'ять, шість років?
Десятиліття?
Я збився з ліку.
Коли вони почали відбуватися?
Усі ці зміни.
Цей потяг спотворювати те, що нас оточує,
і що не потребує змін.
Може, справа в комп'ютерах?
Може, це сталося тоді, коли ми замінили людську душу машиною?
Я не знаю, але це зводить з розуму.
Яка банальність.
Мовчки стояти, поки три тисячі років культури
просто спускають у каналізацію, ніби з цим нічого не можна вдіяти.
Так-от, я вважаю, що можна.
Ми повинні набратися сміливості і сказати:
«Ні, я не згоден на це».
Ось голос, який відлунюватиме найгучніше. Це поклик…
який звучатиме крізь покоління.
Ховайся.
-М-ре Бреннок! -Привіт!
Можу чимось допомогти?
Власне, так.
Схоже, що поліція більше з нами не співпрацює.
Довга історія.
Але суть у тому, що хтось пробирався в наш будинок
через тунелі,
і, на моє переконання,
ці тунелі ведуть безпосередньо до одного із сусідніх будинків.
Мені треба зайти у ваш будинок, щоб перевірити, чи тунель сюди не веде.
Подивитися у комірчинах, підвалі, весь будинок.
У вас є ордер на обшук?
Ні, я ж сказав, що поліція нам не допомагає.
Тоді я теж не зможу вам допомогти.
Із правової точки зору в мене зв'язані руки.
Годі вам!
Містере Бреннок, чи вам казали, що ви зле виглядаєте?
Ці темні кола під вашими очима — це наднирковий стрес.
Я б дала вам трохи свіжовичавленого жиру печінки тріски,
але на цій стадії я не бачу, чим це допоможе.
Привіт, Джаспере! Друже!
Гей, чи під твоїм будинком є тунель?
Можливо, ти прослизаєш крізь нього в наш будинок, щоб погратися з тим ліфтом?
Той жахливий ремонт, мабуть, довів вас до ручки.
-Дерево на стільниці? -Так.
Ви хочете перетворити будинок на гастроном?
Я ще ніколи не бачила, щоб хтось витрачав стільки грошей,
аби зробити будинок настільки потворним.
Ви, мабуть, не спите вночі,
шкодуючи про жахи, які ви вчинили з тим бідолашним будинком.
Хто це чхнув?
Джаспер?
Мені видно Джаспера звідси, ви брехлива…
Гей!
Агов!
Чорт.
Як ви смієте!
Ви жахливі сусіди!
АКТИВОВАНО
Діне!
Нора?
Норо, ти де?
Норо!
Містере Бреннок.
Тату, у нього пістолет.
Справді? Може, це лише палець у кишені?
-Відпусти його. -Діне!
-Тату, роби, що він каже! -Що?
Твоя дружина і донька в підвалі.
Я покажу їм дещо згодом.
-Чого ти хочеш? -Чого я хочу?
Ти знаєш. Я хочу твій будинок.
Гаразд, нехай, він твій.
-Я втратив твою увагу? -Ні.
Думаєш про ножа? Це погана ідея.
-Тату. -Ні.
Діне, роби, що він каже!
Добре. Я зроблю!
Гаразд.
Ти не мусиш цього робити. Ти контролюєш ситуацію.
Я дам тобі все, що ти хочеш.
А якщо я хочу більше, ніж твій будинок?
Що ти робиш?
-Тату. -Добре, ні!
Ні!
Діне, що таке?
-Діне, все добре. Ти в безпеці. -Ні.
Ти в порядку, любий.
Як почуваєшся?
Краще. Це допомагає.
Як діти доїхали?
Нормально.
Любий…
Тобі треба до когось звернутися.
Я знаю.
-Це був просто нічний кошмар. -Коханий…
Зараз дев'ята ранку вівторка, а ти п'єш віскі.
Нам треба виїхати звідси назавжди
заради наших дітей, нашої сім'ї.
Добре? Ми повинні продати цей будинок.
Я згоден.
Любий.
Ось воно. Ось, як ти це зробив.
Ти пробираєшся через її будинок!
Я знав! Це дуже логічно.
А ви, я дізнаюся, де ті маленькі дверцята абощо,
і ви знатимете про це, бо я почну з'являтися у вашій вітальні.
Про що ви говорите?
Не вдавайте, ніби це я тут божевільний, добре?
Я думав, що в Ендрю Пірса не всі вдома,
але, схоже, Ендрю Пірс може бути
найпритомнішою людиною, що жила в цьому місті.
Я говорила з містером Кепленом про мого сина.
Він був його улюбленим учителем.
Я впевнений, що саме про це ви й говорили.
А ви, сер, мушу сказати,
я б не прийняв вас за члена культу крові.
Гаразд, знову цей культ крові.
У Вестфілді люблять фетиші, хто знав?
То ось що ми обговорювали, способи чого?
-Викрадання дітей, випивання крові. -Що?
Бо ми рептилоїди.
Ми любимо кровні оргії. Це все дуже збіса логічно.
Знаєте, в чому ваша проблема з усіма вашими параноями й підозрами,
у чому небезпека?
Моя дружина тепер підняла тему розлучення через вас.
Як розумно з її боку.
Ні, через усі ті нісенітниці, що ви вигадали,
вона думає, що в мене є якісь інші таємниці.
Тож вітаю, ви зруйнували мій шлюб!
Знаєш що, старий?
Це тебе слід привітати, бо ти виграв!
Ми виставляємо будинок.
Тож хтось із вас може купити його
і перетворити на чортове
місце зборів для культу абощо.
Алилуя! Ти чув, Роджере?
Для зборів нашого культу! Для зборів нашого…
Із нетерпінням розкажу про це іншим членам,
нехай знають усі конспірологи!
Це все дуже логічно.
Ти геть збожеволів!
Твоя дружина теж! Туди тобі й дорога!
Обережно, не вріжся у двері на виході, сучий сину!
Можете трохи допомогти? Добре.
Вибач, ми забагато замовили, придбали купу всього.
Гаразд. Дякую.
Давайте допоможу.
Спасибі.
Стривай.
Дякую, що прийшов на вечерю.
Дякую, що запросили.
Добре.
Слухай, ми з тобою спершу не дуже зійшлися, правда?
Це моя провина.
Тож вибач.
Просто…
Знаєш, бути батьком доньки
непросто, розумієш?
Пробач мені.
Гаразд. Ходімо вип'ємо вина.
Діне, легше!
Що? Йому 19 років. Ти хіба не була у Франції?
Люди починають пити з дитинства.
Так.
Усе добре. Обов'язково понюхай.
-Понюхати? -Це букет.
Так, добре, тепер пий!
-Дуже смачно. -Те, що треба, так?
-Ого. -Що з тобою?
Зі мною? Про що ти?
Ти знову поводишся привітно.
Та ну. Я завжди був привітним.
Ні, ти не завжди був привітним.
Я не дурна. Я знаю, що щось відбувається.
Хочеш розказати їм?
Розказати нам що?
Ми збираємося офіційно продавати будинок.
-Що? -Справді?
-Так. -Чому ви нас не спитали?
Мені тут подобається!
-Не подобається тобі! -Подобається!
-Спершу не подобалося! -Що?
Три з половиною мільйони готівкою?
-Десятиденний ескроу. -Ого!
Учора нам подзвонив наш новий маклер, Брюс,
і так, ми прийняли пропозицію минулого вечора.
Це на 300 тисяч вище стартової, що більше, ніж ми очікували,
крім того, це покриває ремонт, і ми навіть отримуємо малюсінький дохід!
Тож у цієї історії все-таки щасливий кінець.
О боже, вибач.
Це прозвучало так вульгарно,
розмови про прибуток від дому поруч із тим, що відбувається в реальному житті.
Насправді важливі речі.
Як-от рак?
Так.
Ти просто виглядаєш такою здоровою, що я іноді забуваю.
Як ти?
Мене прийняли у дослідження
експериментального лікування від раку в «Lenox Hill».
Це прекрасно!
Теодоро, це… Це чудово.
Це чудово.
Вибачте, чи ми могли б востаннє глянути на дошку підозрюваних?
-Діне! -Ні, будь ласка.
Ще один раз, а тоді я сховаю дошку.
Ще раз, ось головні підозрювані.
Так.
Ми маємо дивака Роджера Кеплена.
Я досі маю симпатію до старого-доброго Роджера.
Але тоді ми маємо Вінслоу.
А як щодо цих чортових лунатиків?
Гаразд, Ендрю Пірс сказав,
що вони якісь вампіри-сатанисти абощо, так?
Я просто не бачу, який вони можуть мати мотив, щоб тероризувати вас.
Що ж, тоді лишається…
наш добрий друг Джон Ґрефф,
якого жодна з вас ніколи всерйоз
не вважала підозрюваним.
Тому що, Діне, навіщо скоювати ідеальний злочин,
зникати на два десятиліття,
а тоді повертатися в місто лише заради того, щоб познущатися з тебе?
Але саме це він і зробив, так?
Я спускаю вниз, а він там, на кухні,
і раптом я говорю з чуваком,
який, по суті, зізнається у вбивстві власної доньки тут!
Ні, ти говорив із кимось,
хто, мабуть, хотів, аби тобі здалося, що він Джон Ґрефф. І це спрацювало.
Розумієш, для нас Джон Ґрефф — лише ім'я.
Ти маєш у своїй голові обличчя й не можеш перестати про нього думати.
Можливо, це був мотив для когось іншого.
Я не можу! Боже, будь ласка, досить!
Послухайте, ми вже продали будинок!
Ти абсолютно права.
Я більше не дивитимуся на ту дошку.
Це Брюс.
Привіт, Брюсе. Так.
Що?
-Що? -Ні, вони не можуть це робити!
Гаразд.
Що таке? Що сталося?
Вони зняли пропозицію.
Що? Чому?
БУДИНОК ІЗ ПЕКЛА
«Будинок із пекла». Фантастично.
«Сім'я з Нью-Джерсі відчайдушно хоче втекти
із, як їм здавалося, дому мрії
в багатому районі Вестфілда після отримання анонімних листів,
що натякають на сатанинські ритуали та масові вбивства,
які були частиною таємного минулого будинку.
Власники запевняють, що сатанинська кабала
використовує сторічний будинок для зустрічей
і може заходити в нього за власним бажанням через мережу тунелів».
Трясця!
Ти це зробила. Це ти, так?
Яке неймовірне досягнення в дедукції,
зважаючи на те, що я попередила, що зроблю це!
Чому? Я думала, що ми подруги.
Я теж так думала, суко!
Поки ти не зробила ті звинувачення,
увірвавшись у заміський клуб у всіх на очах!
І сказала, що я вдиралася в твій будинок, що я вбила ондатру твого сина.
Тепер клуб призупинив моє членство до розгляду.
Ми продаємо будинок, добре?
Чому ти намагалася все зіпсувати,
коли ми дійсно хотіли поїхати?
Бо ти не заслуговуєш на прибуток.
Ти не заслуговуєш!
Ти заслуговуєш втратити свої сорочки!
Пішла нафіг, Керен.
Ні, ти пішла нафіг!
Нафіг! Бо знаєш що?
Розплата завжди гірка!
Переклад субтитрів: Роман Захарчук