EN NETFLIX-SERIE
Vem är du? Kom hit!
-Dean! -Stanna!
Vänta! Han kanske har en pistol!
Vem är du?
-Dean, vänta! -Kom hit!
-Herregud! -Hallå!
Hallå!
Herregud!
Vad fan är det här?
Hallå!
Kom tillbaka! Stanna!
Var är han?
Jag kan inte se honom.
Var fan är han?
Nej!
Hallå!
De är oss på spåren.
Varför är ni här idag?
-Det finns en dold dörr i vår källare. -Den leder till tunnlar.
Vi hittade en kille där nere,
och vi jagade honom, och han bara försvann.
Så, baserat på er vrede på countryklubben,
tror ni att jag var i tunneln, va?
För ni sa att jag låg bakom allt, tillsammans med Karen.
Och ni tror att vi försökte skrämma er till att sälja ert hus?
Vad hände med din John Graff-teori?
Jag kommer ihåg!
Du sa att jag döljer John Graff-morden.
Du sa det framför alla.
Så kanske John Graff och jag samarbetar.
Det enda vi säger,
är att det har funnits en väg in till vårt hus hela tiden och vi letade på nätet.
Smugglare brukade använda tunnlarna under spritförbudet.
Det finns en säng och mat där nere.
Vem det än är så har de sovit där nere.
Eller flera personer. Jag och John Graff.
Det kan vara hur många som helst och det är därför vi är här.
För att be någon om hjälp som ni misstänker ligger bakom allt.
Vet du vad?
Det är fortfarande rimligt att du och Karen är inblandade i detta.
Och du kan skärpa dig genom att skaffa en husrannsakan.
Och hjälpa dig själv lite, åtminstone i våra ögon,
så att vi kan ta bort dig från vår lista med misstänkta.
Okej, så för att bevisa min oskuld, vad exakt vill ni att jag ska göra?
Okej.
Jag har redan bommat igen ingången, okej?
Men jag tycker att du ska gå in.
In i tunnlarna eftersom…
Kanske ett team av killar för att se vart tunnlarna leder?
-Platsen är som en labyrint. -De finns överallt.
Så jag pratar om Mitch och Mo's hus,
-definitivt Winslow-huset. -Winslows.
Jag fattar vad ni säger.
Jag kommer göra följande…
Absolut ingenting.
-Vad? -Ursäkta mig?
Ni hörde mig. Tror ni att jag ska hjälpa er?
Efter det ni gjorde?
Anklaga mig och min dam offentligt…
Anklaga mig!
Er arrogans!
Det är otroligt.
-Du har en plikt här. -Du kan inte blunda.
Tja, titta på mig.
Jag ska ignorera er två.
-Ni är ensamma. Jag är klar. -Jag går till FBI.
Vilket kontor? Newark?
Jag ringer i förväg. Säger att ni kommer.
De är mina kompisar.
Jag ska på hjortjakt med två av dem i helgen,
och sen kommer jag efter dig, din skithög.
Jag har en pålitlig källa som säger att du skrev minst ett av dessa brev.
Nej, det gjorde jag inte!
-Det är inte sant. -Vad?
-Varför skulle jag göra det? -Det är ett stort hus, eller hur?
Du är ute på djupt vatten. Du behövde slippa ifrån det.
Visste du att det är ett brott att göra falska polisanmälningar?
Det är ett och ett halvt år i fängelse.
Och hur många av dem har du anmält till oss, Dean?
Ett halvt dussin? Du ser på tio års fängelse.
-Vänta. -Vet du vad det heter
när du hotar någon och personen lämnar byggnaden,
i det här fallet, din familj?
Det kallas ett terroristhot.
Detta är skitsnack.
Äntligen är vi överens om något.
Alltsedan du kom hit med din snobbiga röv
har vi drunknat i skitsnack för det är det enda
som kommer ut ur din mun, mr Brannock.
Så varför lämnar inte du och din underbara fru mitt kontor?
Jag vet inte hur han fick reda på det, men det var inte från mig.
Jag sa inte till Chamberland att Dean skrev ett av breven.
Det är sanningen.
Kanske var det handskriftsexperten som berättade för honom.
Jag sa åt honom att hålla det för sig själv, men jag kände inte honom så väl.
Men det var inte jag.
Ni måste tro mig.
Jag vet att ni misstänkte mig.
Ni träffade mig genom Chamberland,
som ni inte längre litar på,
men jag har inget motiv för att skada er.
Och jag har inte långt kvar, okej?
Det här fallet håller mig vaken på natten och jag vilar inte förrän det är löst.
Jag borde tillbringa tid med min dotter och mitt barnbarn,
men jag sitter här med er och försöker lösa fallet.
Och ni ska veta,
jag kommer att lösa fallet med eller utan er.
Så, Dean, snälla sätt dig ner,
så jag kan berätta för er båda vad jag har hittat.
Bra. Okej, fortsätt.
Hör på, jag förstår. Ni är båda under stor press.
Vi måste lösa detta
innan Westfield polis skyller allt på dig.
Jag känner att jag tappar greppet.
Varje gång jag går igenom det misstänker jag någon annan!
Som nu är jag ganska säker på att det är Karen, okej?
Men polisen måste också vara med på det, eller hur?
Eller är det Mitch och Mo med den här sektgrejen?
Andrew Pierce kanske inte är galen.
Eller är det någon helt annan?
Vad?
För jag följde er dotters spår på den där Roger Kaplan.
Och jag tror det är han.
-Jag tror verkligen det. -Varför?
Ex-frun.
I ett fall som detta, om skilsmässan var rörig, så lysande.
Det betyder att hon kommer att prata.
Och, åh, vad Roger Kaplans ex-fru kan snacka.
-Ja? -Är du Trish Kaplan?
Nej. Jag brukade vara det.
Hon och Roger skilde sig för 25 år sedan.
Han lämnade henne för en tidigare elev till honom.
Roger och jag, vi är skilda för…
Inom tio minuter sa hon följande.
Om någon skriver konstiga brev om ett hus
och kallar sig Väktaren,
är det definitivt Roger.
-Herregud. -Det är exakt vad jag sa.
Herregud!
Sedan berättade hon hela hans livshistoria för mig.
Roger växte upp fattig.
Han bodde i en liten lägenhet med sin mamma, som var skild.
Då, på 1950-talet var det här en stor sak.
Det var skamligt,
men Roger hade vänner från den rika sidan av staden.
Oj. Titta på de där cederträspån!
Är det en takveranda?
Jag kan inte fatta att du bor här.
-Otroligt! -Och ert hus var inte
det enda han var besatt av.
Det fanns ett till, 55 Oak Terrace, där en annan pojke han kände bodde.
-Varför tittar du så på vårt hus? -Jag bara gillar det.
Så kommer du in för att leka eller vad?
Ja!
Det här är verkligen bisarrt.
Är det verkligen det?
Han var en fattig grabb från en splittrad familj.
Och här ser han sina vänner, inte annorlunda än honom,
bo i dessa villor
som skulle ha verkat som Shangri-La för honom.
Så han växte upp och ville bli arkitekt,
gå på arkitektskola, men han hade inte råd.
Han var fattig. Så istället gick han på community college.
Tog kvällskurser på Rutgers,
och sedan fick han jobb som engelsklärare på Westfield High.
Ellies skola.
Samma år gifter han sig med Trish.
Hon sa att de var väldigt lyckliga.
Hon kunde inte få barn, men han verkade inte ha något emot det.
Det gav dem tid att åka på dessa bilturer
längs östkusten och titta på hus han älskade.
Där är det.
Titta på det! Det är vackrare i verkligheten.
Tror du att vi skulle kunna leva i ett sådant hus någon gång?
Man vet aldrig.
Men jag kommer inte att köpa vilket gammalt hus som helst.
Det måste vara ett hus jag verkligen älskar.
Ett till min samling.
Men så en dag lades 89 Maple Grove Lane ut till försäljning.
-Det är vackert. -Verkligen utsökt.
-De här valvgångarna… -Det är toppen.
Det här är vad du inte förstår. Jag måste ha det här huset.
Älskling…
Jo, Roger, det finns redan tre bud,
och ert är inte det högsta.
Men vet du vad? Det finns något du kan göra.
Mäklaren sa till honom att skriva ett brev till säljarna,
berätta för dem hur mycket han älskade huset,
hur mycket det betydde för honom ända sedan han var barn,
att han skulle ta bättre hand om det än de andra köparna,
även om vårt erbjudande inte var lika högt.
Ja, många gör det nuförtiden.
Det gjorde de inte då.
Så, Roger satte sig vid skrivmaskinen.
Kära ägare av 89 Maple Grove Lane.
Jag har älskat ert hus i över 35 år nu,
ända sedan jag var en liten pojke.
Ert hem gav mig tröst på avstånd, något jag kunde drömma om.
Och nu verkar det som att den lille pojkens dröm faktiskt kan bli verklighet.
Gissa vad som hände.
-De tog det högre budet. -För att det alltid sker.
Roger var förkrossad.
Jag hade aldrig sett honom gråta så.
Roger var inte så upprörd när hans mamma dog.
Det är när han fick idén till lektionen.
Började smått, några barn i en kreativ skrivarklubb.
ODE TILL ETT HUS
Men sedan efter 10 år, blev det en sensation.
"Ode till ett hus."
Er nästa uppgift
är att hitta ett hus som ni älskar
och att skriva ett kärleksbrev till det.
Var beskrivande, var fantasifull.
Vad är det ni beundrar på huset?
Hur skulle det kännas att bo i huset?
Den kan vara hur lång som helst.
Ni kommer att bedömas på uppriktighet.
Ett exemplar kommer till mig
och den andra kopian skickas till huset,
och skriv inte ert namn.
Ni kommer att skriva mycket mer fritt när ni vet att det är anonymt.
Ingen kommer att läsa dessa förutom husägarna och jag.
Några frågor?
Ja, Miko.
Kan det vara till ens eget hus?
Absolut inte. Det måste vara någon annans hus.
Bra fråga.
Okej, ha kul.
Kära 901 Folsom Bridge Drive.
Jag tycker att ditt hus är grymt.
Jag älskar hur fönstren ser ut som husets ögon,
och framdörren som husets mun.
Jag undrar när huset byggdes. Säkert 100 år sedan…
Om ett hem är ens borg, då är du 452 Bolingbroke
den mest strålande herrgården där vilken kung eller drottning som helst skulle bo.
Du är verkligen en magisk boning.
Vilken glädje du måste vara för dina ägare.
Jag tror att om jag måste flytta,
så skulle det vara du, 84 Oriole Road.
Murgrönan på framsidan ser nästan ut som en tröja.
Den här lektionen var en dundersuccé,
och han gjorde det varje år tills han gick i pension.
-Trettio år. -Oj.
Och den här lektionen blev större än honom, verkligen.
Det var därför de hade den där Facebook-gruppen om den
och hans ungar bara älskade den.
Och det inkluderade Miko,
den han gifte sig med.
En riktig slyna, förresten.
Men minns ni det andra huset som Roger älskade som liten pojke?
55 Oak Terrace.
Det huset började få brev.
Rogers vän, som hade bott där, hade växt upp och flyttat.
Hans syster bodde nu där, Carol Flanagan,
och hennes son hade gått Rogers engelska klass.
Så när ett brev dök upp i brevlådan,
visste hon vad en Ode till ett hus var.
Kära 55 Oak Terrace.
Hej gamla vän.
Det var alltför länge sen
och jag tänkte att jag borde skriva hur jag beundrar dig, gamla hus.
Dina härliga träpaneler.
De där praktfulla målade glaspanelerna vid avsatsen på andra våningen.
Vilken härlig skatt du är, en magnifik juvelskrin.
Hej mamma.
Danny!
När du hade mr Kaplan, pratade han någonsin om vårt hus?
Jag tror inte det.
De fick ett brev en gång om året under de kommande 10 åren.
Kära 55 Oak Terrace.
Jag ser att den där gamla eken på baksidan var tvungen att trimmas…
Varför skulle någon lägga om ditt magnifika tak?
Du skulle inte våga byta ut den där gamla värmepannan i källaren skulle du?
Ett år fick de ett brev och det var annorlunda.
Det var mörkt.
Kära 55 Oak Terrace. Varför skriver du aldrig tillbaka?
Jag har tillbringat så mycket av mitt liv med att älska och beundra dig
och vad får jag i gengäld? Ingenting.
Jag har gett dig min kärlek, min längtan.
Vad är det du vill ha? Min ilska?
Jag lovar, det vill du inte.
Du skulle inte gilla att veta hur det ser ut.
Och så en vecka senare,
får hon ett nytt brev från någon som kallar sig Väktaren.
Kära mrs Flanagan, jag har ägnat så mycket tid åt dig.
Jag vaktar ditt hus och skyddar dig.
Jag har beundrat din familj
och har bara alltid velat det som är bäst för den.
Jag satt och såg dig stolt visa upp din lycka.
Du har vänt huset mot dig.
55 Oak Terrace har redan avvisat dig och ditt oförskämda skryt.
Är din girighet det verkliga skälet till att du inte kunde hålla ihop din familj?
Trish, hur vet du allt detta om Carol Flanagan?
För att hon dök upp vid min tröskel nästa dag.
Hallå?
Hon gav mig de två sista breven, de som kom med en veckas mellanrum.
Kan du bara bekräfta att det är din exman?
Carol, de här är definitivt från Roger.
Vad gjorde hon? Varför gick hon inte till polisen?
Hon sa att de inte var till någon hjälp.
Var inte så intresserade.
Låter bekant.
Jag tycker att vi går till 55 Oak Terrace
och pratar med Carol Flanagan.
-Det är ett fint gammalt hus. -Oj!
Jag är förvånad över att det inte kom fler brev under åren.
-Kom in! -Oj!
-Herregud, det här är fantastiskt! -Tack.
Ta en titt runt.
Jag ärvde det från mina föräldrar när de dog.
Min bror, Dave, som var Rogers barndomsvän,
ville inte ha det.
Tyckte att det var för stort för en.
Jag är frånskild.
Min son är i Nashville. Min dotter går på universitet.
Rutgers, så hon är nära.
Kom in. Sätt er.
-Känn er som hemma. -Tack!
Underbart!
Så vackert.
Hur hittade ni mig?
Facebooksida?
Jag har lagt upp några saker där.
De människorna hatar mig.
Vi hörde din historia från Roger Kaplans exfru Trish.
Titta på dekorationerna.
-Det är otroligt. -Vackert.
-Det är lustigt. -Vad?
Du låter precis som Roger Kaplan.
Han hänvisade till saker i breven, detaljerna,
sånt som jag bara hörde honom säga.
Titta på dessa spindelpelare! De är vackra!
Vet du namnet på träarbetaren?
Dessa stuckaturväggar är så läckra!
Han var en så udda liten unge.
Men mina barn gick i hans klass och de älskade honom.
Det sista brevet, det från Väktaren.
Har du det? Kan vi ta en titt på det?
Ja.
Det här är likt breven vi har fått.
Det är samma skrivsätt, samma typsnitt,
till och med samma råpapper.
Men är vi säkra på att det är Roger Kaplan?
Dessa Ode till ett hus-brev låter definitivt som honom,
men sedan när Väktaren skriver, är det annorlunda. Tycker du inte det?
Nora har rätt. Roger skriver till huset.
Väktaren… han, hon, de, skriver till husägaren.
Det är en bra poäng.
Det är vad polisen sa.
Sa att det var omöjligt att veta om det var samma person.
Och du är säker på att det var det?
Brevet från Väktaren kom när det blev allmänt känt
att min man hade flyttat ut och vi skulle skiljas.
Roger ville skrämma mig ut ur det här huset så att han kunde köpa det.
Det är solklart.
Men du var aldrig rädd.
Vad? För Roger?
Killen som var livrädd för värmepannan därnere
vid tio?
Nej.
Det var en gång…
efter att Väktaren-brevet kom och jag gick till polisen,
och det var tydligt att de inte skulle hjälpa mig.
En kväll var jag på väg till sängs…
Någon iakttog mig.
Roger Kaplan!
Din svaga jävel!
Jag håller mina köksknivar vassa och fina!
Om du någonsin sätter din fot på denna egendom igen,
kommer jag skära dina små kulor!
Fattar du?
Hör du mig?
Men efter det, ingenting.
Det var 12, 13 år sedan.
Av någon anledning, bestämde sig Roger Kaplan
eller Väktaren för att lämna mig ifred.
-Får jag se brevet ni fick? -Ja, självklart.
Ja, det är han.
"Har ni hittat vad som finns i väggarna?" Jävla Roger.
Eländiga lilla fegis.
Vi borde åka dit nu. Vi vet var han bor.
-Låt oss vänta lite. -Vad väntar vi på?
-Ni måste tänka igenom det här. -Älskling!
Ni kan inte bara gå till hans hus och anklaga honom.
-Han slår igen dörren i ansiktet på er. -Precis.
Och vi har inte stödet från polisen om du minns.
Hur fan fångar vi honom då?
Jag vet inte.
Men vi kommer att lista ut det. Kom igen.
Du, jag fick en idé.
Vi vet var han bor, eller hur?
Men om vi skrämmer honom,
kan han springa in och aldrig komma ut igen.
Men om vi väntar på honom…
Vi kan fånga honom på en offentlig plats, och det var vad jag tänkte.
Verkligen? Du är så jävla het.
Okej, bara…
Det här?
Ja.
Det är ett fint hus.
Vad är han så förbannad över?
Stället är fint.
Vänta, titta!
Är det de?
Jag tror det.
Åh, fan.
De sätter sig i sin bil. Göm dig.
Okej.
Gång tre.
Vem är Alison Roman?
YouTuber. Hon är lysande.
Underbar kock. Jag vill vara henne.
Harissa pasta…
-Vi behöver det till böngrytan. -Okej.
Vad mer behöver vi?
-Vi behöver… -Bagels.
Bagel och ska vi köpa bröd?
Ja!
Ja! Smör?
Följ dem!
Vi kan köpa lite…
Vi kanske kunde köpa rostat bröd.
Hej. Är du Roger Kaplan?
Ja. Och du är?
Jag är Dean Brannock. Det vet du nog.
Hej, jag heter Nora Brannock.
Ursäkta, men känner vi er?
Vi bor på 657 Boulevard. Känner du till det huset?
Ja, det gör vi faktiskt.
Vi har fått några konstiga brev i huset.
Vet du något om det? Jag vet att du gillar att skriva brev.
"Ode till ett hus" och allt det där.
Ja, det är en av mina lektioner.
Lämna oss ifred.
Vi lämnar er ifred.
Så fort du lämnar oss ifred. Hur låter det?
Allt jag någonsin velat göra är att inspirera mina elever om arkitektur.
Om du fick ett brev och inte gillade det,
är det inte mitt fel.
Vet du att din man kallar sig för Väktaren?
Han vet hur man tar sig in i vårt hus då han brukade leka där som liten.
Jag vet inte vad du pratar om,
och jag har aldrig sett er.
Det är skitsnack
för jag såg dig i tunnlarna under vårt hus för två nätter sedan!
Du var på öppet hus, mr Kaplan. Jag såg dig där.
Ja. Det är vad folk gör.
De går på öppet hus.
Hur är det med att skicka hotbrev?
Gör folk det också?
Få de nya ägarna att sälja med förlust, så att du kan köpa huset?
Tror du att jag har råd att köpa ditt hus?
Jag är en pensionerad lärare.
Jag gick på det där öppna huset
eftersom huset har tillhört min barndomsvän.
Han dog nyligen och det är därför jag ville se huset.
Om ni har problem med det kan ni ju ringa polisen.
Kom.
Vad var det?
Ingen aning. Jag har aldrig sett dem förut.
De är galna!
Hej kompis.
I helvete heller.
Nora!
Skämtar du?
Herregud. Stanna där!
Vad fan gör du?
Ni anklagade mig för att iaktta er.
Så jag ser till att er dröm går i uppfyllelse.
-Jösses! -Stick härifrån.
Ni har skaffat er en mycket mäktig fiende, vet ni det?
Båda två.
Att konfrontera mig sådär offentligt inför min fru?
Hon kunde inte njuta av sitt glas vin igår.
Snälla, lugna ner dig.
Säg inte att jag ska lugna mig!
Jag är er värsta mardröm.
Ni kommer aldrig höra hemma i den här staden och det ska jag se till,
era rika skithögar.
Tror ni att bo i ett sånt här hus ger er rätten att göra vad ni vill,
säga vad ni vill?
Nej, det kan ni inte.
Inte så länge jag är i närheten
för jag ska stå här hela dagen varje dag.
Och det finns inget ni kan göra
för det är allmän mark och det är ett fritt land!
-Nu går vi. -Jag låter honom inte jävlas med oss.
Ja, gå. Jag ska hålla ert hus sällskap.
Gå!
-Vad fan. -Nu går vi.
Jag ska ingenstans. Jag kommer vara precis här.
Ert hus känner och gillar mig,
ert hus önskar att jag bodde i det istället för er.
Det stämmer.
Och det gör jag nog innan ni vet ordet av.
-Gå! -Ungar!
Kom igen! Ni kommer försent till skolan!
Jag är Väktaren.
Mr Sekreterare, kan du börja med att läsa högt
protokollet från senaste Westfield bevarandesamhällets möte?
Våra ansträngningar att hindra borttagning av en chinquapin-gren på Summit Avenue
som är falskt anklagad för intrång inom en meter från en telefonledning,
har inte varit förgäves.
Staden har gått med på att chinquapin-trädet inte kommer att röras
på minst 15 år.
Verkligen en fantastisk framgång.
Och nu har vår viceordförande en uppdatering
om tragedin som utspelar sig på Spruce och Windsor.
På grund av mina diskreta rörelsemetoder,
kan jag bekräfta till detta organ dess värsta misstankar
om renoveringen vid nordvästra hörnet
av Spruce och Windsor.
En designer från utanför stan köpte och förberedde sig för att installera helt nya
sexrutorsfönster, och byta ut det ursprungliga dubbelhängda
och arkitektoniskt korrekta fyrarutorsfönstret.
Jag gick dit med en hammare och krossade…
Jag krossade varje ruta i varje fönster.
Sexrutorsfönster på en Queen Anne är en travesti!
Fönster är ett hems ögon.
Hur länge har jag varit medlem i denna grupp?
Fem, sex år?
Ett årtionde?
Tappat räkningen.
När började det?
All förändring?
Detta tvång att pervertera de saker som omger oss
som inte behöver ändras.
Var det datorn?
Var det när vi tog bort den mänskliga själen och satte en maskin i dess ställe?
Jag vet inte, men det är irriterande.
Banaliteten.
Att stå där medan 3 000 år av kultur
bara spolas ner i toaletten som om det inte finns något att göra åt det.
Jag säger att det finns något att göra.
Vi måste ta mod till oss och säga:
"Nej, jag tillåter inte detta."
Det är den röst som kommer att eka högst. Det är ropet…
som kommer att ge efterklang genom generationer.
Göm dig.
-Mr Brannock! -Hej!
Kan jag hjälpa dig?
Ja, det kan du faktiskt.
Det visar sig att polisen inte längre samarbetar med oss.
Lång historia.
Men grejen är att någon har tagit sig in i vårt hus
genom dessa tunnlar,
och jag är övertygad
att tunnlarna leder direkt till ett av dessa grannhus.
Jag måste komma in i ditt hus för att vara säker på att tunneln inte leder hit.
Leta i garderoberna, källaren eller hela huset.
Har du en husrannsakningsorder?
Nej, jag sa till dig att polisen inte hjälper oss.
Då ser jag inte hur jag kan hjälpa dig heller.
Enligt lagen är mina händer bundna.
Kom igen!
Mr Brannock, har någon sagt till dig att du inte ser bra ut?
De där mörka ringarna under dina ögon, det är binjurestress.
Jag skulle erbjuda dig lite nypressad fiskleverolja,
men vid det här laget ser jag inte vilken nytta det skulle göra.
Hej Jasper! Hej kompis!
Du, finns det en tunnel under ert hus?
Används den för att smyga in i vårt hus för lek med mathissen du älskar?
Den där hemska renoveringen måste ha knuffat dig över kanten.
-Bänkskivor av slaktblock? -Ja.
Gör du ditt hus till en delikatessbutik?
Jag har aldrig sett någon spendera så mycket pengar
för att få ett hus att se så hemskt ut.
Du måste ligga vaken på natten
och ångra alla hemskheter du har utsatt det stackars, vackra hemmet för.
Vem nös precis?
Jasper?
Jag kan se Jasper härifrån, din lögnaktiga…
Hallå!
Fan.
Hur vågar du!
Ni är hemska grannar!
AKTIVERAT
Dean!
Nora?
Nora, var är du?
Nora!
Mr Brannock.
Pappa, han har en pistol.
Har jag eller är det bara ett finger i fickan?
-Låt honom gå. -Dean!
-Pappa, gör bara som han säger! -Vad?
Din fru och dotter är i källaren.
Jag ska visa dem något senare.
-Vad vill du? -Vad jag vill?
Det vet du. Jag vill ha ditt hus.
Okej, bra, du kan få det.
-Tappar jag din uppmärksamhet? -Nej.
Funderar du på en kniv? Det här kommer inte att sluta bra.
-Pappa. -Nej.
Dean, gör som han säger!
Det gör jag! Det ska jag!
Okej.
Du behöver inte göra det här. Du har kontroll här.
Jag ger dig vad du vill.
Tänk om jag vill ha mer än ditt hus?
Vad gör du?
-Pappa. -Okej, nej!
Nej!
Dean, vad händer?
-Dean, det är okej. Du är okej. -Nej.
Du är okej.
Hur mår du?
Jag mår bättre. Detta hjälper.
Hur var avlämningen?
Den var okej.
Älskling…
Du måste träffa någon för detta.
Jag vet.
-Du vet att det bara var en mardröm. -Älskling…
Klockan är nio en tisdag morgon och du dricker whisky.
Vi måste komma härifrån permanent,
för barnens skull, vår familjs skull.
Okej? Vi måste sälja det här huset.
Jag håller med.
Älskling.
Så är det. Det var så du gjorde det.
Du gör det från hennes hus!
Jag visste det! Det är helt vettigt.
Jag ska ta reda på var den lilla dörren är
och du kommer att veta om det eftersom jag börjar dyka upp i ditt vardagsrum.
Vad pratar du om?
Bete dig inte som att jag är den galna här, okej?
Jag trodde Andrew Pierce lät galen,
men jag tror att han kan vara
den sundaste personen som har bott i den här staden.
Jag pratade med mr Kaplan om min son.
Han är hans favoritlärare.
Ni pratade säkert om det.
Och du, sir, jag måste säga,
jag skulle inte ha trott att du är en blodsektstyp.
Okej, nu börjar vi med blodsekten igen.
Pervers stad, Westfield. Vem hade trott det?
Det var det vi diskuterade, sätt att göra vad?
-Kidnappa barn, dricka deras blod. -Va?
För att vi är ödlor.
Vi älskar blodorgier. Det är väldigt vettigt.
Vet du vad ditt problem är med alla dina paranoida misstankar,
faran med det?
Min fru pratar nu med mig om separation på grund av dig.
Låter som en smart kvinna.
Nej, på grund av allt detta skitsnack som du kommer med,
tror hon att jag har andra hemligheter för henne.
Grattis till att förstöra mitt jävla äktenskap!
Vet du vad, kompis?
Grattis till dig, för du vinner!
Vi ska sälja.
Så någon av er kan nu köpa det
och förvandla det till ett jävla
sektmöteshus eller vad som helst.
Halleluja! Hör du det, Roger?
För våra blodsektsmöten! För våra blodsekt…
Jag längtar efter att berätta för de andra sektmedlemmarna
och sedan sprider vi ordet om QAnon!
Det är väldigt vettigt.
Du är jävla galen!
Din fru också! Skönt att slippa er!
Låt inte dörren slå dig på väg ut, jävel!
Lite hjälp här! Okej.
Tyvärr, vi överbeställde lite. Har en massa grejer.
Okej. Tack.
Låt mig ta det.
Tack.
Du.
Tack för att du kom på middag.
Tack för att jag fick komma.
Okej.
Lyssna, du och jag, vi fick en dålig start, eller hur?
Det är mitt fel.
Så, förlåt för det.
Det är bara…
Att ha en dotter,
det är svårt, vet du?
Jag är ledsen.
Okej. Låt oss gå och dricka lite vin.
Dean, lugn!
Vad? Han är 19 år gammal. Har du inte varit i Frankrike?
Folk börjar dricka när de är barn.
Ja.
Du är okej. Se till att lukta på det.
-Lukta på det? -Det är bouquet.
Ja, bra, drick det nu!
-Det är jättegott. -Bra grejer, eller hur?
-Oj. -Vad är det med dig?
Mig? Vad menar du?
Du är snäll igen.
Kom igen. Jag har alltid varit snäll.
Nej, du har inte alltid varit snäll.
Jag är inte dum. Jag vet att något är på gång.
Vill du berätta för dem?
Berätta vad?
Vi ska officiellt sälja huset.
-Vad? -Vänta, verkligen?
-Ja. -Varför frågade ni inte oss först?
Men jag trivs här!
-Nej, det gör du inte! -Jo, det gör jag!
-Det gjorde du inte först! -Vad?
3,5 miljoner i kontanter?
-Tio dagars deposition. -Oj!
Vi fick samtalet igår från vår nya mäklare, Bruce,
och ja, vi accepterade budet igår kväll.
Ja, det är 300 över vad vi begärde vilket är mer än vi ens hoppats,
plus det täcker renoveringarna och där är en liten vinst!
Alltså har den här historien ett lyckligt slut trots allt.
Herregud, jag är ledsen.
Det lät bara så vulgärt,
prata om vad vi tjänat på ett hus kontra vad som händer i verkligheten.
Verkliga viktiga saker.
Som cancer?
Ja.
Du ser bara så frisk ut och jag glömmer ibland.
Hur mår du?
Jag har blivit antagen till en studie
för en experimentell cancerbehandling uppe i Lenox Hill.
Det är underbart!
Du, Theodora, det är… Oj, det är toppen.
Det är toppen.
Förlåt. Kan vi ta en sista titt på de misstänkta?
-Dean! -Nej, snälla.
En gång till och sen lägger jag bort tavlan.
Återigen, här är de huvudmisstänkta.
Ja.
Vi har knäppisen, Roger Kaplan.
Jag tror fortfarande att det är gamla gode Roger.
Men sen har vi syskonen Winslow.
Och hur är det med dessa galningar?
Okej, Andrew Pierce sa att
de var sataniska vampyrer eller något, eller hur?
Jag ser inte vad deras motivation är för att terrorisera er så.
Tja, det lämnar…
vår gode vän John Graff,
som ingen av er på allvar
har misstänkt.
För, Dean, varför skulle man begå det perfekta brottet,
försvinna i två decennier,
sedan komma tillbaka till stan bara för att plåga dig?
Men det är vad han gjorde, eller hur?
Jag går ner, där är han i köket
och sen plötsligt pratar vi
och han praktiskt taget erkänner mordet på sin dotter här!
Nej, du hade ett samtal med någon
som ville att du skulle tro att han var John Graff. Och det fungerade.
För oss är John Graff bara ett namn.
Du har ett ansikte i huvudet och du är besatt av det dag efter dag.
Kanske var det motiv för någon annan.
Jag kan inte! Snälla, Gud, snälla, få det att sluta!
Jag menar, kom igen, vi sålde huset!
Du har helt rätt.
Jag tittar inte på den tavlan igen.
Det är Bruce.
Hej Bruce. Ja.
Vad?
-Vad? -Det kan de inte göra!
Okej.
Vad är det? Vad hände?
De drog tillbaka budet.
Vad? Varför?
HUS FRÅN HELVETET
"Hus från helvetet." Underbart.
"En familj i New Jersey är desperat att fly
från det de trodde var deras drömhem
i exklusiva Westfield efter att ha fått anonyma brev
som antyder sataniska ritualer och massmord
som en del av hemmets hemliga förflutna.
Ägarna hävdar att en satanisk kabal
använder det 100 år gamla hemmet som mötesplats
och kan komma in i hemmet efter behag via ett antal hemliga gångar."
Fan!
Du gjorde detta. Det här är du, eller hur?
Oj, vilken häpnadsväckande slutledningsprestation,
då jag sa till dig att jag skulle göra det!
Varför? Jag trodde vi var vänner.
Jag trodde vi var vänner också, fitta!
Tills du kom med alla dessa anklagelser
instormande på countryklubben inför alla!
Och sa att jag bröt mig in i ditt hus och att jag dödade din sons bisamråtta.
Klubben har nu stängt av mitt medlemskap i väntan på granskning.
Vi säljer det här huset, okej?
Så varför måste du förstöra det
när vi egentligen försöker lämna?
För ni förtjänar inte att göra vinst.
Ni förtjänar det inte!
Ni förtjänar att förlora era pengar!
Dra åt helvete, Karen.
Nej, dra du åt helvete.
Dra åt helvete! För gissa vad?
Hämnden svider!
Undertexter: Z.J.