‎UN SERIAL NETFLIX
‎Cine ești? Vino aici!
‎- Dean! ‎- Oprește-te!
‎Stai! Ar putea fi înarmat.
‎Cine ești?
‎- Dean, stai! ‎- Vino aici!
‎- Dumnezeule! ‎- Hei!
‎Hei!
‎Sfinte Sisoe!
‎Ce mama dracu' e asta?
‎Hei!
‎Întoarce-te! Stai!
‎Unde e?
‎Nu-l văd.
‎Unde naiba e?
‎Nu!
‎Hei!
‎S-au prins.
‎Ce vă aduce azi aici?
‎- E o ușă secretă la subsolul casei. ‎- Care dă în niște tuneluri.
‎Și am găsit un tip acolo,
‎l-am fugărit, după care a dispărut, ‎pur și simplu.
‎După ce ați dat-o-n bară ‎la clubul de societate,
‎acum credeți că eram eu în tunel?
‎Fiindcă ați spus că eu și Karen ‎suntem în spatele complotului.
‎Și acum credeți că vrem să vă speriem, ‎ca să vindeți casa?
‎Ce s-a întâmplat ‎cu teoria despre John Graff?
‎Mi-am amintit!
‎Ai spus că acopăr crimele lui John Graff.
‎Ai spus asta în fața tuturor.
‎Oi fi în cârdășie cu John Graff.
‎Nu spunem decât
‎că există o cale de acces în casă. ‎Am căutat și pe internet.
‎Contrabandiștii foloseau tunelurile ‎în perioada prohibiției.
‎E un pat acolo, e chiar și mâncare.
‎Oricine ar fi persoana, ‎e clar că dormea acolo.
‎Sau mai multe persoane. Eu și John Graff.
‎Pot fi mai mulți oameni ‎și de aceea suntem aici.
‎Ca să cereți ajutorul cuiva ‎pe care încă-l bănuiți că e suspect?
‎Știi ceva, frate?
‎Încă e foarte plauzibil ‎ca tu și Karen să fiți implicați.
‎Și poți demonstra contrariul ‎venind cu un mandat.
‎Să-ți speli imaginea ‎măcar în fața noastră,
‎ca să te putem scoate ‎de pe lista de suspecți principali.
‎Deci, ca să-mi dovedesc nevinovăția, ‎ce anume vreți să fac?
‎Bun.
‎Păi, deja am blocat intrarea.
‎Dar tot cred c-ar trebui să intri
‎în tuneluri, pentru că…
‎Poate o echipă de agenți, ‎să vadă unde duce.
‎- Locul ăla e ca un labirint. ‎- Sunt peste tot.
‎Ajung până la casa lui Mitch și Mo,
‎- …în mod cert la casa Winslow. ‎- Da.
‎Am înțeles ce spuneți.
‎Da, uite ce o să fac…
‎Absolut nimic.
‎- Ce? ‎- Poftim?
‎Ați auzit. ‎Mai mișc eu un deget pentru voi?
‎După ce ați făcut?
‎Ne-ați acostat pe mine ‎și pe doamna mea în public.
‎M-ați acuzat!
‎Aroganța voastră
‎e incredibilă.
‎- Ai o datorie. ‎- Nu poți să închizi ochii.
‎Priviți-mă!
‎O să vă ignor.
‎- Sunteți pe cont propriu. ‎- Mă duc la FBI.
‎La ce birou? Cel din Newark?
‎Îi sun să le spun că veniți.
‎Suntem prieteni.
‎Mă duc la vânătoare în weekend ‎cu doi dintre ei,
‎după care vin după tine, nenorocitule.
‎Știu din surse de încredere că tu ai scris ‎cel puțin una dintre scrisori.
‎Ba nu!
‎- Nu e adevărat. ‎- Ce?
‎- De ce aș face asta? ‎- E ditamai casa, nu?
‎Te-ai băgat până peste gât. ‎Voiai să scapi.
‎Știai că e o infracțiune ‎să faci reclamații false?
‎Un an și jumătate de închisoare.
‎Și câte ai depus până acum, Dean?
‎Vreo șase? ‎Poți primi zece ani de închisoare.
‎- Stai puțin! ‎- Știi cum se numește
‎atunci când persoana pe care o ameninți ‎e nevoită să evacueze locuința?
‎Familia ta, în acest caz.
‎Se numește amenințare teroristă.
‎Ce vrăjeală!
‎În sfârșit, suntem de acord.
‎De când ți-ai adus fundul arogant aici,
‎ne-a sufocat vrăjeala, ‎fiindcă e singurul lucru
‎care-ți iese pe gură, dle Brannock.
‎Ce-ar fi ca tu și minunata ta soție ‎să vă cărați dracului din biroul meu?
‎Nu știu cum a aflat, dar nu eu i-am spus.
‎Nu i-am spus lui Chamberland ‎despre scrisoarea lui Dean.
‎E purul adevăr.
‎I-o fi spus expertul în grafologie.
‎I-am spus să țină secretul, ‎dar nu-l știam pe tip atât de bine.
‎N-am fost eu. Nu știu cum s-o mai zic,
‎dar trebuie să mă credeți pe cuvânt.
‎Știu că m-ați bănuit și pe mine. ‎M-ați cunoscut
‎prin detectivul Chamberland,
‎în care nu mai aveți încredere acum,
‎dar n-am niciun motiv să vă fac rău.
‎Și nu mai am mult timp, înțelegeți?
‎Cazul ăsta mă ține trează noaptea ‎și nu am odihnă până nu-l rezolv.
‎Ar trebui să-mi petrec timpul ‎cu fata și nepoata mea,
‎dar stau aici, cu voi, ‎încercând să rezolv acest caz.
‎Și luați aminte când vă spun
‎că o să rezolv cazul ‎cu sau fără ajutorul vostru.
‎Așa că, Dean, te rog să iei loc,
‎ca să vă spun ce am descoperit.
‎Bine, te ascultăm.
‎Înțeleg, sunteți amândoi foarte stresați.
‎Trebuie să rezolvăm
‎înainte ca poliția din Westfield ‎să vă acuze pe voi.
‎Simt că o iau razna.
‎Ori de câte ori mă gândesc la asta, ‎suspectez pe altcineva.
‎De exemplu, acum sunt destul de sigur ‎că e Karen, da?
‎Doar că trebuie ‎să fie implicată și poliția, nu?
‎Sau sunt Mitch și Mo, cu cultul lor?
‎Poate că Andrew Pierce nu-i nebun.
‎Sau poate e cu totul altcineva?
‎Poftim?
‎Fiindcă am urmărit pista fiicei voastre, ‎cu Roger Kaplan.
‎Și îl admir pentru asta.
‎- Îmi place de el. ‎- De ce?
‎Fosta soție.
‎Într-un asemenea caz, ‎dacă divorțul iese prost, e grozav.
‎Adică ea va vorbi.
‎Și ce gură slobodă are fosta soție ‎a lui Roger Kaplan!
‎- Da? ‎- Tu ești Trish Kaplan?
‎Nu. Am fost odată.
‎A divorțat de Roger acum 25 de ani.
‎A părăsit-o pentru o fostă elevă.
‎Am divorțat de Roger de…
‎N-am vorbit nici zece minute, ‎și mi-a spus asta.
‎Dacă e cineva care scrie scrisori ciudate ‎despre o casă
‎și își spune „Observatorul”,
‎cu siguranță e Roger.
‎- Măi să fie! ‎- Asta am spus și eu.
‎Măi să fie!
‎Apoi mi-a spus povestea vieții lui.
‎Roger a crescut într-un cartier rău famat.
‎Locuia într-un mic apartament ‎cu mama lui divorțată.
‎Pe atunci, în anii '50, ‎lucrurile astea chiar contau.
‎Era rușinos,
‎dar Roger avea prieteni ‎în partea bogată a orașului.
‎Uită-te la șindrila aia de cedru!
‎Are platformă pe acoperiș?
‎Nu-mi vine să cred că locuiești aici!
‎- Incredibil! ‎- Și nu era obsedat
‎doar de casa voastră.
‎Mai era una, Oak Terrace nr. 55, ‎unde locuia alt băiat pe care-l știa.
‎- De ce te uiți așa la casa noastră? ‎- Îmi place, atâta tot.
‎Vii să ne jucăm sau ce faci?
‎Da.
‎E foarte bizar.
‎Chiar este?
‎Era un copil sărac ‎dintr-o familie destrămată.
‎Și își vede prietenii, ‎care nu erau atât de diferiți față de el,
‎locuind în vilele alea,
‎care lui i se păreau ‎că sunt ca Shangri-La.
‎Așa că a crescut ‎cu dorința să devină arhitect,
‎să urmeze Arhitectura, dar nu și-a permis.
‎Era sărac. În schimb, ‎s-a dus la facultatea comunitară.
‎A urmat seralul la Rutgers,
‎apoi a devenit profesor de literatură ‎la Liceul Westfield.
‎Liceul lui Ellie.
‎În acel an s-a căsătorit cu Trish.
‎Ea zicea că erau fericiți.
‎Ea n-a putut face copii, ‎dar pe el nu l-a deranjat.
‎Le-a permis să facă plimbări cu mașina
‎pe toată Coasta de Est, ‎uitându-se la case care-i plăceau lui.
‎Iat-o!
‎Uită-te la ea! ‎E chiar mai frumoasă în realitate.
‎Crezi că am putea locui vreodată ‎într-o asemenea casă?
‎Nu se știe niciodată.
‎Dar n-o să cumpăr orice vechitură.
‎Trebuie să fie casa pe care o ador.
‎Pentru colecția mea.
‎Dar, într-o zi, Maple Grove Lane nr. 89 ‎a fost scoasă la vânzare.
‎- E superbă. ‎- Splendidă!
‎- Arcadele astea… ‎- E grozavă.
‎Asta nu înțelegi tu. ‎Trebuie să pun mâna pe casa asta.
‎Iubitule…
‎Roger, deja s-au s-au depus trei oferte,
‎și să știi că a ta nu e cea mai mare.
‎Ai mai putea face un lucru, totuși.
‎Agenta i-a zis ‎să scrie o scrisoare vânzătorului,
‎să-i spună cât de mult adoră casa,
‎ce mult înseamnă pentru el, ‎încă de când era copil,
‎că o să aibă grijă de ea ‎mai bine decât ceilalți,
‎chiar dacă oferta noastră era mai mică.
‎Da, mulți oameni fac asta acum.
‎Pe vremea aia nu făceau asta.
‎Așa că Roger s-a așezat ‎la mașina de scris.
‎Dragi proprietari ‎ai Maple Grove Lane nr. 89.
‎Vă îndrăgesc casa de peste 35 de ani.
‎De când eram mic copil,
‎casa voastră mi-a oferit confort ‎la distanță, ceva la care să visez.
‎Și acum se pare că visul acelui copil ‎ar putea deveni realitate.
‎Și ghici ce s-a întâmplat!
‎- Au acceptat oferta mai mare. ‎- Fiindcă asta se întâmplă mereu.
‎Roger a fost distrus.
‎Nu l-am văzut niciodată plângând așa.
‎N-a fost așa supărat ‎nici la moartea mamei.
‎Atunci i-a venit ideea temei pentru elevi.
‎A început ușor, cu câțiva elevi ‎de la clubul de literatură.
‎ODĂ UNEI CASE
‎Dar, după zece ani, a devenit o senzație.
‎„Odă unei case.”
‎Următoarea voastră temă
‎e să găsiți o casă pe care o adorați.
‎Scrieți-i o scrisoare de dragoste!
‎Descrieți-o, folosiți-vă imaginația!
‎Ce admirați la casa respectivă?
‎Cum v-ați simți să locuiți în acea casă?
‎Poate fi oricât de lungă sau scurtă vreți.
‎Veți fi evaluați după sinceritate.
‎Un exemplar va ajunge la mine,
‎iar celălalt exemplar, la casă.
‎Să nu vă semnați!
‎Veți scrie mult mai relaxați, ‎știind că e anonimă.
‎N-o va citi nimeni, ‎în afară de proprietari și de mine.
‎Întrebări?
‎Da, Miko.
‎Poate fi adresată propriei case?
‎În niciun caz. ‎Trebuie să fie pentru casa altcuiva.
‎Bună întrebare!
‎Bun, distracție plăcută!
‎Dragă Folsom Bridge Drive nr. 901.
‎Cred că aveți o casă a-ntâia.
‎Îmi place cum zici ‎că ferestrele casei sunt ochii,
‎iar ușa reprezintă gura.
‎Oare când a fost construită? ‎Probabil acum 100 de ani…
‎Dacă o casă e castelul proprietarului, ‎atunci tu, Bolingbroke nr. 452,
‎ești cel mai uluitor conac în care ‎ar putea trăi un rege sau o regină,
‎ești o reședință cu adevărat magică.
‎Ce bucurie pe proprietarii tăi!
‎Dacă ar fi să mă mut,
‎pe tine te-aș alege, Oriole Road nr. 84.
‎Iedera de pe fațadă arată mișto, ‎zici că porți pulover.
‎Această temă a avut mare succes,
‎și a dat-o în fiecare an, ‎până la pensionare.
‎- Treizeci de ani. ‎- Uau!
‎Tema asta a ajuns să fie mai mare ‎decât el.
‎De aceea s-a creat acel grup pe Facebook,
‎iar elevii lui au adorat-o.
‎Inclusiv Miko,
‎cea cu care s-a căsătorit.
‎O mare scorpie, apropo.
‎Mai știți cealaltă casă ‎pe care o îndrăgea Roger când era mic?
‎Oak Terrace nr. 55.
‎Acea casă a început să primească scrisori.
‎Prietenul lui Roger, care locuia acolo, ‎a crescut și s-a mutat.
‎Acum locuia acolo sora lui, ‎Carol Flanagan,
‎iar fiul ei a fost elevul lui Roger.
‎Deci, când a primit scrisoarea,
‎știa ce presupunea Odă unei case.
‎Dragă Oak Terrace nr. 55.
‎Bună, veche prietenă!
‎A trecut prea mult timp
‎și m-am gândit să-ți scriu, ‎să-ți spun cât de mult te admir!
‎Lambriurile tale delicioase.
‎Cu vitraliile tale splendide ‎de pe scările de la etajul doi.
‎Ce comoară minunată ești, ‎cutie magnifică de bijuterii!
‎Bună, mamă!
‎Danny!
‎L-ai auzit pe dl Kaplan ‎să vorbească despre casa noastră?
‎Nu prea cred.
‎Au primit o scrisoare în fiecare an, ‎în următorii zece ani.
‎Dragă Oak Terrace nr. 55.
‎Văd că stejarul din spate ‎a trebuit curățat…
‎De ce ți-ar schimba cineva ‎minunata șindrilă?
‎N-ai îndrăzni să schimbi ‎vechiul cazan de la subsol, nu?
‎Dar într-un an au primit ‎o scrisoare diferită.
‎Era malefică.
‎Dragă Oak Terrace nr. 55. ‎De ce nu-mi răspunzi niciodată?
‎Am petrecut atât timp ‎admirându-te, iubindu-te,
‎și ce primesc în schimb? Nimic.
‎Ți-am oferit dragostea și dorul meu.
‎Ce mai vrei? Furia mea?
‎Îți dau cuvântul meu că nu vrei asta.
‎N-ai vrea să știi cum arată furia mea.
‎Apoi, peste o săptămână,
‎mai primește o scrisoare de la cineva ‎care își spune „Observatorul”.
‎Dragă dnă Flanagan, ‎mi-am dedicat atât de mult timp dvs.!
‎Vă urmăresc casa ‎și vă mențin în siguranță.
‎V-am admirat familia
‎și nu i-am dorit decât binele.
‎Am stat și am observat ‎cum v-ați fălit cu norocul dvs.
‎Ați întors casa împotriva dvs.
‎Oak Terrace 55 deja v-a renegat pe dvs., ‎cu îngâmfarea dvs. insolentă.
‎Lăcomia e singurul motiv pentru care ‎nu v-ați putut ține familia unită?
‎Trish, de unde știi atâtea ‎despre Carol Flanagan?
‎Pentru că mi-a apărut la ușă a doua zi.
‎Da?
‎Mi-a înmânat ultimele două scrisori, ‎venite la o săptămână distanță.
‎Poți să verifici dacă e fostul tău soț?
‎Carol, astea sunt sigur scrise de Roger.
‎Ce a făcut? De ce nu s-a dus la poliție?
‎S-a dus. A spus că nu au ajutat-o.
‎Nu erau atât de interesați.
‎Sună cunoscut.
‎Eu propun să mergem cu toții ‎la Oak Terrace nr. 55
‎și să vorbim cu Carol Flanagan.
‎- Ce casă frumoasă! ‎- Uau!
‎Mă mir că n-a primit mai multe scrisori.
‎- Intrați! ‎- Uau!
‎- Dumnezeule, e uluitor! ‎- Mulțumesc.
‎Aruncați o privire!
‎Am moștenit-o de la părinții mei, ‎după ce au murit.
‎Fratele meu, Dave, prietenul din copilărie
‎al lui Roger, nu a vrut-o.
‎I s-a părut prea mare pentru el.
‎Eu sunt divorțată.
‎Fiul meu e în Nashville. ‎Fiica, la masterat
‎la Rutgers, deci e aproape.
‎Intrați, vă rog! Luați loc!
‎- Faceți-vă comozi! ‎- Mulțumim.
‎Superb!
‎Foarte frumos.
‎Cum m-ați găsit?
‎Pe pagina de Facebook?
‎Am publicat câteva lucruri acolo.
‎Oamenii ăia mă urăsc.
‎Am aflat povestea ta de la Trish, ‎fosta soție a lui Roger Kaplan.
‎Uite ornamentele din stucatură!
‎- Sunt superbe. ‎- Da.
‎- E amuzant. ‎- Ce?
‎Vorbiți precum Roger Kaplan.
‎Menționează aceste detalii în scrisori,
‎doar pe el l-am auzit să zică asta.
‎Uită-te la coloanele scării! Sunt superbe!
‎Știi numele tâmplarului?
‎Lambriul e pur și simplu delicios!
‎Era un puști atât de ciudat!
‎Dar copiii mei i-au fost elevi ‎și îl adorau.
‎Ultima scrisoare, cea de la Observator…
‎O ai la îndemână? Ne putem uita la ea?
‎Da.
‎Arată exact ca scrisorile noastre.
‎Același stil de scris, aceleași caractere,
‎e până și aceeași hârtie.
‎Da, dar suntem siguri că e Roger Kaplan?
‎Aceste scrisori „Odă unei case” ‎cu siguranță sunt ale lui,
‎dar, când scrie Observatorul, ‎e diferit, nu ți se pare?
‎Nora are dreptate. Roger îi scrie casei.
‎Observatorul, oricine ar fi el sau ea, ‎scrie proprietarului.
‎Bine zis!
‎Asta a spus și poliția.
‎Spuneau că nu se poate ști ‎dacă e aceeași persoană.
‎Și ești sigură că este?
‎Scrisoarea de la Observator a sosit ‎atunci când s-a aflat
‎că soțul meu a plecat ‎și că urma să divorțăm.
‎Roger voia să mă facă să plec din casă, ‎ca s-o cumpere el.
‎E clar ca lumina zilei.
‎Dar nu te-ai temut niciodată.
‎De cine? De Roger?
‎Care la zece ani era înspăimântat ‎de cazanul pe cărbuni
‎de la subsol?
‎Nu.
‎A fost o dată…
‎După scrisoarea de la Observator, ‎m-am dus la poliție
‎și era clar că n-o să mă ajute.
‎Într-o seară, mă duceam la culcare…
‎Cineva mă urmărea.
‎Roger Kaplan!
‎Nenorocit fricos ce ești!
‎Cuțitele mele de bucătărie ‎sunt mereu ascuțite.
‎Dacă mai pui piciorul pe proprietatea mea,
‎o să-ți tai boașele alea minuscule!
‎Ai priceput?
‎Mă auzi?
‎După aceea, nimic.
‎A fost acum 12, 13 ani.
‎Dintr-un motiv sau altul, Roger Kaplan
‎sau Observatorul ‎a decis să mă lase în pace.
‎- Pot să văd scrisoarea voastră? ‎- Da, desigur.
‎Da, el e.
‎„Știți ce zace în interiorul pereților?” ‎Afurisitul de Roger!
‎Fătălău de doi bani.
‎Ar trebui să mergem acum. ‎Știm unde locuiește.
‎- Hai s-o gândim puțin! ‎- Ce mai așteptăm?
‎- Îți trebuie un plan. ‎- Dragă!
‎Nu te poți duce la el acasă să-l acuzi.
‎- Îți va trânti ușa-n nas. ‎- Exact.
‎Și nu avem sprijinul poliției, ‎dacă mai ții minte.
‎Și cum altfel să-l prindem?
‎Nu știu.
‎Dar o să-i dăm de cap. Haide!
‎M-am gândit la ceva.
‎Știm unde locuiește, da?
‎Dar, dacă-l speriem,
‎o să fugă-n casă ‎și n-o să mai iasă niciodată.
‎Dacă-l așteptăm…
‎Îl putem prinde într-un loc public, ‎la asta mă gândeam și eu.
‎Serios? Ești atât de sexy!
‎Bine, doar…
‎Asta de aici?
‎Da.
‎E o casă frumoasă.
‎Doamne, de ce e atât de supărat?
‎Arată foarte bine.
‎Privește!
‎Ei sunt?
‎Așa cred.
‎Fir-ar să fie!
‎Se urcă în mașină. Ascunde-te!
‎Bine.
‎Pe culoarul trei.
‎Cine e Alison Roman?
‎Are canal de YouTube. E genială.
‎Gătește grozav. Vreau să fiu ca ea.
‎Pastă Harissa.
‎- Asta ne trebuie pentru tocană. ‎- Bine.
‎Ce ne mai trebuie?
‎- Avem nevoie de… ‎- Chifle.
‎Să luăm și pâine?
‎Da.
‎Da! Unt?
‎Urmărește-i!
‎Am putea lua și…
‎Putem lua și pâine prăjită.
‎Salut! Tu ești Roger Kaplan?
‎Da. Tu cine ești?
‎Sunt Dean Brannock. ‎Probabil știi deja asta.
‎Bună! Eu sunt Nora Brannock.
‎Scuze. Ne cunoaștem?
‎Locuim pe Boulevard, la nr. 657. ‎Cunoști acea casă?
‎Chiar o știm, da.
‎Am primit niște scrisori ciudate, ‎dle Kaplan.
‎Știi ceva despre asta? ‎Știu că-ți plac scrisorile.
‎Rahaturi precum „Odă unei case”.
‎Da, e una dintre temele mele.
‎Lăsați-ne în pace!
‎Sigur, vă lăsăm.
‎Odată ce ne lăsați voi în pace. ‎Ce zici de asta?
‎Nu voiam decât să trezesc ‎pasiunea elevilor pentru arhitectură.
‎Dacă ați primit o scrisoare ‎care nu vă place,
‎nu e vina mea.
‎Știai că soțul tău ‎își spune „Observatorul”?
‎Știe cum să intre în casa noastră, ‎se juca acolo când era copil.
‎Nu știu despre ce vorbiți,
‎nu v-am văzut în viața mea.
‎Astea-s baliverne,
‎fiindcă te-am văzut acum două nopți ‎în tunelul de sub casă.
‎Ai fost la prezentarea casei. Te-am văzut.
‎Da. Asta fac oamenii.
‎Se duc la prezentări de case.
‎Dar scrisorile de amenințare?
‎Oamenii fac și asta?
‎Să faci proprietarii să vândă în pierdere, ‎ca să cumperi casa?
‎Crezi că mi-aș permite casa voastră?
‎Sunt un profesor de liceu pensionat.
‎Am fost la prezentarea casei,
‎fiindcă a fost ‎a unui prieten din copilărie.
‎A murit de curând ‎și de aceea am vrut să văd casa.
‎Dacă ai o problemă cu asta, ‎de ce nu suni la poliție?
‎Haide!
‎Ce-a fost asta?
‎Habar n-am. Nu i-am văzut în viața mea.
‎Sunt nebuni.
‎Salut, amice!
‎Nu-mi vine să cred!
‎Nora!
‎Îți bați joc de mine?
‎Doamne! Stai acolo!
‎Ce dracu' faci?
‎M-ați acuzat că vă urmăresc.
‎Mă asigur că vi se îndeplinește visul.
‎- Iisuse! ‎- Fă pași!
‎V-ați făcut un dușman ‎foarte puternic, știți, nu?
‎Amândoi.
‎M-ați încolțit în public, ‎în fața soției mele?
‎Nici nu s-a putut bucura ‎de un pahar de vin aseară.
‎Dle Kaplan, calmați-vă!
‎Nu-mi spune să mă calmez!
‎Sunt cel mai mare coșmar al vostru.
‎N-o să vă integrați în orașul ăsta ‎și o să mă asigur de asta,
‎bogătani înfumurați!
‎Credeți că, dacă locuiți ‎într-o asemenea casă, puteți face
‎și spune orice vreți?
‎Nu puteți.
‎Nu pe tura mea,
‎pentru că o să stau chiar aici ‎în fiecare zi.
‎Și nu puteți face nimic,
‎pentru că e domeniu public ‎și e o țară liberă.
‎- Să mergem! ‎- Nu-l las să-și bată joc.
‎Da, haide! O să țin companie casei.
‎Dă-i drumul!
‎- Ce dracu'? ‎- Vino!
‎Nu plec nicăieri. ‎O să stau chiar aici. Exact.
‎Casa voastră mă cunoaște, mă place
‎și ar vrea să locuiesc în ea, ‎în locul vostru.
‎Exact.
‎Și probabil o voi face ‎mai curând decât credeți.
‎- Haide! ‎- Copii!
‎Haideți! Întârziem la școală.
‎Eu sunt Observatorul.
‎Dle secretar, puteți începe ‎prin a citi cu voce tare
‎minuta ultimei întâlniri ‎a Societății de Conservare din Westfield?
‎Eforturile noastre de a opri tăierea ‎crăcii castanului de pe Bulevardul Summit,
‎acuzat în mod fals că se apropie ‎la un metru de cablul de telefonie,
‎nu au fost în zadar.
‎Primăria a fost de acord ‎să nu fie atins castanul
‎pentru cel puțin 15 ani.
‎Un succes remarcabil!
‎Iar vicepreședintele nostru ‎are o completare
‎privitor la tragedia ‎de la intersecția Spruce cu Windsor.
‎Prin virtutea metodelor mele prudente ‎de a mă mișca,
‎pot să confirm că ni s-au adeverit ‎cele mai mari temeri
‎în legătură cu renovarea ‎colțului nord-vestic
‎de la Spruce cu Windsor.
‎Un designer din afara orașului a cumpărat ‎și voia să instaleze niște ferestre noi
‎cu șase ochiuri de geam, ‎ca să le înlocuiască pe cele duble
‎cu câte patru ochiuri, ‎cum e corect arhitectural.
‎M-am dus acolo cu un ciocan și am spart…
‎Am spart toate ochiurile ‎din fiecare fereastră.
‎Ferestrele cu șase ochiuri de geam ‎la o casă Queen Anne sunt o bătaie de joc.
‎Ferestrele sunt ochii unei case.
‎De cât timp sunt membru în acest grup?
‎De cinci, șase ani?
‎Un deceniu?
‎Nu mai știu.
‎Când au început?
‎Toate schimbările.
‎Această dorință nefastă de a perverti ‎toate lucrurile care ne înconjoară,
‎care nu au nevoie de schimbare.
‎Să fi fost invenția computerului?
‎Sau când am înlocuit sufletul uman ‎cu o mașinărie?
‎Nu știu. Dar e strigător la cer.
‎Banalitatea situației.
‎Să te uiți cum 3.000 de ani de cultură
‎sunt aruncați pe apa sâmbetei, ‎de parcă nu se poate face nimic.
‎Eu spun că se poate face ceva.
‎Trebuie să ne facem curaj să spunem:
‎„Nu, nu sunt de acord cu asta.”
‎Asta e vocea care va răsuna ‎cel mai puternic. E strigătul
‎care va reverbera peste generații.
‎Ascunde-te!
‎- Brannock! ‎- Bună!
‎Te pot ajuta?
‎Da, chiar poți.
‎Se pare că poliția ‎nu mai cooperează cu noi.
‎Poveste lungă.
‎Dar cineva a intrat în casa noastră
‎prin niște tuneluri
‎și am convingerea
‎că aceste tuneluri duc direct ‎la una dintre casele vecine.
‎Trebuie să intru, ca să mă asigur ‎că tunelul nu ajunge aici.
‎Să mă uit în debarale, ‎la subsol, în toată casa.
‎Ai mandat de percheziție?
‎Nu, am zis că nu ne ajută poliția.
‎Atunci, nici eu nu văd cum te pot ajuta.
‎Am mâinile legate, ‎din punct de vedere legal.
‎Zău așa!
‎Dle Brannock, ți-a spus cineva ‎că nu arăți deloc bine?
‎Cearcănele sunt semne de stres adrenal.
‎Ți-aș oferi niște ulei de cod ‎proaspăt presat,
‎dar în stadiul ăsta ‎nu știu la ce ar mai ajuta.
‎Bună, Jasper! Hei, amice!
‎E vreun tunel sub casa voastră?
‎Poate îl folosești ca să te furișezi ‎în casa noastră, să te joci cu ascensorul?
‎Renovarea aia oribilă trebuie ‎să te fi împins pe culmile disperării.
‎- Blaturi din lemn masiv? ‎- Da.
‎Îți transformi casa într-o băcănie?
‎N-am văzut pe nimeni ‎să cheltuiască atâția bani
‎ca să-și urâțească atât de mult casa.
‎Cred că nu dormi nopțile,
‎regretând ororile ‎la care ai supus biata casă.
‎Cine a strănutat?
‎Jasper?
‎Îl văd pe Jasper de aici, mincinoaso…
‎Hei!
‎La naiba!
‎Cum îndrăznești?
‎Sunteți niște vecini groaznici!
‎ACTIVAT
‎Dean!
‎Nora?
‎Nora, unde ești?
‎Nora!
‎Dle Brannock!
‎Tată, are o armă.
‎Oare am? Sau țin degetul în buzunar?
‎- Dă-i drumul! ‎- Dean!
‎- Tată, fă cum zice! ‎- Ce?
‎Soția și fata ta sunt la subsol.
‎O să le arăt ceva mai târziu.
‎- Ce vrei? ‎- Ce vreau?
‎Știi deja. Îți vreau casa.
‎Bine, poți s-o ai.
‎- Ți-am pierdut atenția? ‎- Nu.
‎Te gândești la un cuțit? ‎N-o să se termine bine.
‎- Tată! ‎- Nu!
‎Dean, fă ce zice!
‎Fac. Bine.
‎Bine.
‎Nu trebuie să faci asta. Ai controlul.
‎Îți dau orice dorești.
‎Dacă vreau mai mult decât casa?
‎Ce faci?
‎- Tată! ‎- Stai, nu!
‎Nu!
‎Dean, ce se întâmplă?
‎- Dean, e în regulă. E totul bine. ‎- Nu!
‎E în regulă, iubitule.
‎Cum te simți?
‎Mai bine. Ăsta ajută.
‎Cum a fost?
‎Bine.
‎Dragule…
‎Trebuie să te vadă un medic.
‎Știu.
‎- A fost doar un coșmar. ‎- Iubitule…
‎E ora 9:00, marți dimineață, ‎și tu bei scotch.
‎Trebuie să plecăm de aici definitiv,
‎pentru binele copiilor noștri ‎și al familiei.
‎Bine? Trebuie să vindem casa.
‎Sunt de acord.
‎De acord.
‎Iubitule…
‎Asta e. Așa ai făcut-o.
‎Intri din casa ei!
‎Știam eu! Se leagă lucrurile.
‎O să aflu unde e ușița aia
‎și o să știi asta, fiindcă o să încep ‎să-ți apar prin sufragerie.
‎Despre ce vorbești?
‎Nu te comporta ‎de parcă eu sunt nebunul, da?
‎Credeam că Andrew Pierce vorbea ‎ca un dement,
‎dar încep să cred că el este
‎cel mai sănătos om din orașul ăsta.
‎Vorbeam cu dl Kaplan despre fiul meu.
‎E profesorul lui preferat.
‎Sunt sigur că despre asta vorbeați.
‎Și tu, dle, nu te credeam în stare
‎să iei parte la vreun cult sângeros.
‎Iar începi cu cultul sângeros!
‎Westfield, orașul bizar. Ca să vezi!
‎Despre asta vorbeam, tot felul de metode.
‎- Să răpim copiii, să bem sângele. ‎- Ce?
‎Pentru că suntem reptilieni.
‎Ne plac orgiile cu sânge. ‎Totul se explică acum.
‎Știi care e problema ta, ‎cu suspiciunile tale paranoice?
‎Ce pericol te paște?
‎Soția mea a adus vorba despre despărțire, ‎din cauza ta.
‎Pare femeie deșteaptă.
‎Nu, din cauza tâmpeniilor ‎pe care le născocești,
‎acum crede că îi ascund secrete.
‎Așadar, felicitări ‎că mi-ai distrus căsnicia!
‎Știi ceva, amice?
‎Felicitări ție, pentru că ai câștigat.
‎Vindem casa.
‎Așa că o puteți cumpăra,
‎ca s-o transformați
‎într-o casă de cult sau ce vreți voi.
‎Aleluia! Ai auzit, Roger?
‎Pentru întâlnirile cultului sângeros…
‎Abia aștept să le spun celorlalți membri
‎și apoi le spun ‎celor de la Alcoolicii Anonimi!
‎Acum totul are noimă.
‎Ești nebun de legat!
‎Și soția ta. Călătorie sprâncenată!
‎Vezi să nu dea ușa peste tine când pleci!
‎Puțin ajutor, te rog!
‎Scuze, am comandat cam mult. ‎Avem o mulțime de feluri.
‎Bun. Mulțumesc.
‎Stai să te ajut!
‎Mersi.
‎Hei!
‎Mersi că ai venit la cină.
‎Mersi de invitație.
‎Bun.
‎Noi doi am pornit cu stângul, nu?
‎E din vina mea.
‎Așa că îmi pare rău pentru asta.
‎Doar că…
‎e greu să ai o fată,
‎mă înțelegi?
‎Îmi pare rău.
‎Bun. Hai să bem niște vin!
‎Dean, ușurel!
‎Ce e? Are 19 ani. N-ai fost în Franța?
‎Acolo oamenii încep să bea de mici.
‎Da.
‎E în regulă. Miroase-l mai întâi!
‎- Să-l miros? ‎- Ăsta e buchetul.
‎Bun, acum bea-l!
‎- E foarte bun. ‎- Marfă bună, nu?
‎- Uau! ‎- Ce-i cu tine?
‎Cu mine? Cum adică?
‎Te comporți frumos din nou.
‎Haide! Mereu m-am comportat frumos.
‎Ba nu te-ai comportat mereu frumos.
‎Nu-s fraieră. Știu că se întâmplă ceva.
‎Vrei să le spui tu?
‎Ce să ne spună?
‎E oficial, o să vindem casa.
‎- Poftim? ‎- Pe bune?
‎- Da. ‎- Și nu ne-ați întrebat?
‎Dar îmi place aici.
‎- Ba nu. ‎- Ba da.
‎- La început nu ți-a plăcut. ‎- Poftim?
‎Vă dau 3,5 milioane, banii jos?
‎- În zece zile. ‎- Uau!
‎Am primit apelul ieri de la Bruce, ‎noul agent imobiliar,
‎și am acceptat oferta aseară.
‎E cu 300.000 mai mult decât prețul cerut.
‎În plus, acoperă costurile cu renovarea ‎și chiar scoatem și un mic profit!
‎Deci, această poveste ‎are și un final fericit.
‎Doamne, îmi pare rău.
‎A fost atât de grosolan
‎să vorbim despre cât am scos de pe casă, ‎în loc de ce se întâmplă în realitate.
‎Lucruri cu adevărat importante.
‎Precum cancerul?
‎Da.
‎Arăți atât de sănătoasă și uneori uit.
‎Cum te simți?
‎Mi s-a acceptat un tratament experimental
‎împotriva cancerului, la Lenox Hill.
‎Asta e minunat!
‎Theodora, asta e… E grozav!
‎E grozav!
‎Scuze. Ne putem uita la panoul cu suspecți ‎pentru ultima dată?
‎- Dean! ‎- Nu, te rog!
‎Încă o dată și apoi arunc panoul.
‎Din nou, uite suspecții principali!
‎Da.
‎Ciudatul Roger Kaplan.
‎Încă îmi place de Roger pentru asta.
‎Dar e și familia Winslow.
‎Cum rămâne cu țicniții ăștia?
‎Andrew Pierce a spus
‎că-s un fel de vampiri satanici ‎sau ceva de genul ăsta, nu?
‎Pur și simplu nu văd ce motiv ar avea ‎să vă terorizeze așa.
‎Și rămânem cu…
‎bunul prieten, John Graff,
‎pe care niciuna nu v-ați sinchisit
‎să-l considerați suspect.
‎Pentru că, Dean, ‎de ce ar comite crima perfectă,
‎ar dispărea două decenii,
‎și apoi s-ar întoarce în oraș ‎doar ca să te tortureze pe tine?
‎Dar asta a făcut, nu?
‎Cobor la parter, îl văd în bucătărie
‎și deodată mă trezesc într-o conversație
‎cu tipul care practic recunoaște ‎că și-a ucis fiica.
‎Nu, ai avut o conversație cu cineva
‎care probabil voia să crezi ‎că e John Graff. Și a funcționat.
‎Pentru noi, John Graff e doar un nume.
‎Ai o imagine în minte ‎care te obsedează zi de zi.
‎Poate că a fost motiv pentru altcineva.
‎Doamne, te rog, fă să se termine!
‎Pe bune, am vândut casa!
‎Ai perfectă dreptate.
‎Nu mă mai uit la panoul ăla!
‎E Bruce.
‎Bună, Bruce! Da.
‎Poftim?
‎- Ce e? ‎- Nu pot să facă asta!
‎Bine.
‎Ce e? Ce s-a întâmplat?
‎Au retras oferta.
‎Poftim? De ce?
‎CASA DIN IAD
‎„Casa din iad”. Minunat!
‎„O familie din New Jersey e disperată
‎să fugă din casa visurilor
‎din Westfield, ‎după ce a primit scrisori anonime
‎cu referire ‎la ritualuri satanice și crime,
‎strâns legate de istoria secretă a casei.
‎Proprietarii susțin că o grupare satanică
‎folosește casa veche de 100 de ani,
‎iar aceștia pot intra după bunul plac ‎printr-o serie de pasaje secrete.”
‎La dracu'!
‎Tu ai făcut asta. Tu ai scris-o, nu?
‎Ce tare ești la deducții,
‎din moment ce ți-am spus că o să fac asta!
‎De ce? Credeam că suntem prietene.
‎Și eu credeam la fel, javră!
‎Până să-mi arunci în față
‎toate acuzațiile alea la club, ‎în fața tuturor.
‎Spunând că ți-am intrat în casă ‎și că am omorât bizamul fiului tău.
‎Clubul mi-a suspendat calitatea de membru, ‎sunt în verificări.
‎O să vindem casa, bine?
‎De ce trebuie să o dai în bară,
‎când chiar încercăm să plecăm?
‎Pentru că nu meriți să faci profit.
‎Nu meriți!
‎Meriți să pierzi și cămașa de pe tine.
‎Du-te dracu', Karen!
‎Ba tu du-te dracu'!
‎Și știi ce?
‎Răzbunarea e dulce ca mierea!
‎Subtitrarea: Diana Lupu