‫- סדרה של NETFLIX -‬
‫מי אתה? בוא הנה!‬
‫דין!‬ ‫-עצור!‬
‫חכה! אולי יש לו אקדח!‬
‫מי אתה?‬
‫דין, חכה!‬ ‫-בוא הנה!‬
‫אלוהים!‬ ‫-היי!‬
‫היי!‬
‫לא ייאמן!‬
‫מה זה, לעזאזל?‬
‫היי!‬
‫חזור! עצור!‬
‫איפה הוא?‬
‫אני לא רואה אותו.‬
‫איפה הוא, לעזאזל?‬
‫לא!‬
‫היי!‬
‫הם עלו עלינו.‬
‫מה מביא אתכם לכאן היום?‬
‫יש דלת נסתרת במרתף שלנו.‬ ‫-והיא מובילה למנהרות,‬
‫וגילינו שם בחור,‬
‫אז רדפנו אחריו, והוא פשוט נעלם.‬
‫אז בהתבסס על העצבים שלכם במועדון הקאנטרי,‬
‫אתם חושבים שאני הייתי במנהרה, נכון?‬
‫כי אמרתם שאני עמדתי מאחורי זה‬ ‫מההתחלה, עם קארן.‬
‫ואתם חושבים שניסינו להפחיד אתכם‬ ‫כדי שתמכרו את הבית?‬
‫מה קרה לתאוריית ג'ון גראף שלך, דין?‬
‫אני זוכר!‬
‫אמרת שאני מטייח את הרציחות‬ ‫שביצע ג'ון גראף.‬
‫אמרת את זה מול כולם.‬
‫אז אולי ג'ון גראף ואני פועלים יחד.‬
‫כל מה שאנחנו אומרים‬
‫זה שכל הזמן הזה הייתה כניסה‬ ‫לתוך הבית שלנו, ובדקנו באינטרנט.‬
‫מבריחים השתמשו במנהרות‬ ‫במהלך תקופת היובש, נכון?‬
‫יש שם מיטה. אפילו יש אוכל.‬
‫מי שזה לא יהיה, ברור שהוא ישן שם למטה.‬
‫או שמדובר בכמה אנשים. אני וג'ון גראף.‬
‫זה מה שאנחנו אומרים.‬ ‫אולי מדובר בכמה אנשים ולכן באנו.‬
‫כדי לבקש עזרה ממישהו‬ ‫שאתם עדיין חושדים שעומד מאחורי זה.‬
‫אתה יודע מה, בנאדם?‬
‫עדיין ייתכן שאתה וקארן מעורבים בזה, טוב?‬
‫ותוכל להאיץ את העניינים‬ ‫בכך שתשיג צו חיפוש, כן?‬
‫ותעזור לעצמך קצת, לפחות בעינינו,‬
‫כדי שנוכל להסיר אותך‬ ‫מרשימת החשודים העיקריים שלנו.‬
‫טוב, אז כדי להוכיח את חפותי,‬ ‫מה בדיוק תרצו שאעשה?‬
‫טוב.‬
‫טוב, כבר חסמתי את הכניסה, טוב?‬
‫אבל אתה צריך להיכנס לשם,‬
‫אל תוך המנהרות כי…‬
‫אולי לבוא עם צוות,‬ ‫לראות לאן המנהרות מובילות?‬
‫כי המקום כמו מבוך.‬ ‫-הן בכל מקום.‬
‫אז מדובר בבית של מיץ' ומו,‬
‫בוודאות הבית של משפחת וינסלו.‬ ‫-וינסלו.‬
‫אני מבין. אני מבין מה אתם אומרים.‬
‫כן, אז הנה מה שאעשה…‬
‫פאקינג שום דבר.‬
‫מה?‬ ‫-סליחה?‬
‫שמעתם אותי. נראה לכם שאנקוף אצבע למענכם?‬
‫אחרי מה שעשיתם?‬
‫פניתם אליי ואל האישה שלי בפרהסיה…‬
‫האשמתם אותי!‬
‫החוצפה שלכם!‬
‫היא לא תיאמן.‬
‫אתה מחויב פה.‬ ‫-אתה לא יכול להעלים עין.‬
‫תראו אותי.‬
‫אני פאקינג אתעלם משניכם.‬
‫אתם לבד. אני גמרתי.‬ ‫-אפנה לבולשת.‬
‫לאיזה סניף? ניוארק?‬
‫נהדר. אתקשר מראש. אומר שאתם באים.‬
‫הם חברים שלי.‬
‫אני הולך לצוד צבאים עם שניים מהם בסופ"ש,‬
‫ואז אבוא לתפוס אותך, חתיכת חרא שכמותך.‬
‫יש לי מקור אמין שאומר‬ ‫שאתה כתבת לפחות אחד מהמכתבים ההם.‬
‫אני לא!‬
‫זה לא נכון.‬ ‫-מה?‬
‫למה לי לעשות את זה?‬ ‫-זה בית גדול, נכון?‬
‫זה גדול עליך. היית זקוק לדרך מילוט.‬
‫ידעת שהגשת תלונת שווא זו עברה?‬
‫שנה וחצי בכלא.‬
‫וכמה תלונות הגשת אצלנו, דין?‬
‫שש? מדובר בעשר שנים בכלא.‬
‫רגע.‬ ‫-אתה יודע איך קוראים לזה‬
‫כשאתה מאיים על מישהו‬ ‫וזה גורם לאדם הזה לפנות בניין,‬
‫במקרה הזה, למשפחתך?‬
‫קוראים לזה איום בטרור.‬
‫אלה זיבולים.‬
‫סוף סוף אנחנו בהסכמה על משהו.‬
‫מאז שגררת את התחת השמרן שלך לכאן,‬
‫אנחנו טובעים בזיבולים, כי זה הדבר היחיד‬
‫שיוצא מהפה שלך, מר בראנוק.‬
‫אז אולי אתה ואשתך המקסימה‬ ‫תעופו בטובכם מהמשרד שלי?‬
‫אני לא יודעת איך הוא גילה,‬ ‫אבל לא אני סיפרתי לו.‬
‫לא סיפרתי לצ'מברלנד‬ ‫על כך שדין כתב אחד מהמכתבים.‬
‫אני נשבעת באלוהים.‬
‫אולי הגרפולוג סיפר לו.‬
‫אמרתי לו לשמור את זה לעצמו,‬ ‫אבל לא הכרתי אותו כל כך.‬
‫אבל לא סיפרתי.‬ ‫אני לא יודעת איך עוד לומר זאת,‬
‫אבל תצטרכו לבטוח בי.‬
‫תראו, אני יודעת שאתם חושדים בי.‬
‫פגשתם אותי דרך צ'מברלנד,‬
‫מישהו שחדלתם לבטוח בו,‬
‫אבל אין לי כל מניע לפגוע בכם.‬
‫ואין לי עוד הרבה זמן, אתם מבינים?‬
‫החקירה הזאת משאירה אותי ערה בלילה,‬ ‫ולא אנוח עד שנפענח אותה.‬
‫אני אמורה לבלות עם בתי ונכדתי,‬
‫אבל אני יושבת פה איתכם, מנסה לפענח את זה,‬
‫ואני אומרת לכם עכשיו,‬
‫אפענח את זה איתכם או בלעדיכם.‬
‫אז, דין, בבקשה, שב,‬
‫כדי שאוכל לספר לשניכם מה גיליתי.‬
‫בסדר. טוב, דברי.‬
‫תראו, אני מבינה. שניכם תחת לחץ רב.‬
‫חייבים לפענח את זה‬
‫לפני שמשטרת וסטפילד תאשים אותך בכול.‬
‫אני מרגיש שאני יורד מהפסים.‬
‫בכל פעם שאני עובר על זה בראש,‬ ‫אני נוחת על מישהו אחר.‬
‫כאילו, אני די בטוח כרגע שזו קארן, טוב?‬
‫רק שהמשטרה, גם היא בטח מעורבת בזה, נכון?‬
‫או שאלה מיץ' ומו עם הקטע של הכת?‬
‫כלומר, אולי אנדרו פירס לא פסיכי.‬
‫או שזה מישהו אחר לגמרי?‬
‫מה?‬
‫כי עקבתי אחרי קצה החוט של הבת שלכם‬ ‫בנוגע לרוג'ר קפלן.‬
‫והוא מתאים לי לזה.‬
‫מתאים לי מאוד.‬ ‫-למה?‬
‫הגרושה.‬
‫במקרה כזה, אם הגירושים היו מכוערים, מעולה.‬
‫זה אומר שהיא "תזמר".‬
‫וגרושתו של רוג'ר קפלן יודעת "לשיר".‬
‫כן?‬ ‫-את טריש קפלן?‬
‫לא. הייתי בעבר.‬
‫היא ורוג'ר התגרשו לפני 25 שנים.‬
‫הוא עזב אותה לטובת תלמידה שלו לשעבר.‬
‫רוג'ר ואני, התגרשנו…‬
‫דיברנו בקושי עשר דקות‬ ‫לפני שהיא הטילה פצצה.‬
‫אם מישהו כותב מכתבים מוזרים על בית‬
‫וקורא לעצמו "הצופה",‬
‫זה רוג'ר בוודאות.‬
‫די!‬ ‫-זה בדיוק מה שאני אמרתי.‬
‫די!‬
‫היא סיפרה לי את כל סיפור חייו.‬
‫תביני, רוג'ר גדל בשכונת עוני.‬
‫הוא חי בדירה זעירה עם אמו הגרושה.‬
‫בזמנו, בשנות ה-50, זה היה סיפור רציני.‬
‫זה היה מביש,‬
‫אבל לרוג'ר היו חברים מהצד העשיר של העיר.‬
‫וואו! תראה את רעפי הארז!‬
‫זו כיפת צריח?‬
‫אני לא מאמין שאתה גר פה.‬
‫לא ייאמן!‬ ‫-והוא לא היה אובססיבי‬
‫רק לגבי הבית שלכם.‬
‫היה בית נוסף, אוק טרס 55,‬ ‫שם גר ילד נוסף שהכיר.‬
‫למה אתה מביט ככה בבית שלנו?‬ ‫-אני פשוט אוהב אותו, זה הכול.‬
‫אז אתה בא לשחק או מה?‬
‫כן!‬
‫זה מוזר ממש.‬
‫באמת?‬
‫הוא היה ילד עני ממשפחה הרוסה,‬
‫וכאן הוא רואה את חבריו,‬ ‫שלא היו שונים ממנו,‬
‫חיים בטירות האלו‬
‫שבטח נראו לו כמו גן עדן.‬
‫אז כל הילדות הוא רצה להיות אדריכל,‬
‫ללמוד אדריכלות, אבל לא היה לו כסף.‬
‫הוא היה עני. אז במקום,‬ ‫הוא למד במכללה קהילתית,‬
‫לימודי ערב ברוטגרס,‬
‫ואז הועסק כמורה לספרות בתיכון וסטפילד.‬
‫בית הספר של אלי.‬
‫באותה השנה הוא נישא לטריש.‬
‫הם היו מאושרים מאוד.‬
‫היא לא יכלה להיכנס להיריון,‬ ‫אבל לא היה לו אכפת.‬
‫זה נתן להם זמן לצאת לנסיעות‬
‫במעלה ובמורד החוף המזרחי,‬ ‫להביט בבתים שהוא אהב.‬
‫הנה הוא.‬
‫תראי אותו! הוא אפילו יפה יותר במציאות.‬
‫נראה לך שבבוא היום נוכל לגור בבית כזה?‬
‫אין לדעת.‬
‫אבל לא אקנה סתם איזה בית ישן.‬
‫זה יהיה בית שאני ממש אוהב.‬
‫אחד מהאוסף שלי.‬
‫אבל אז, יום אחד,‬ ‫הבית במייפל גרוב ליין 89 הוצע למכירה.‬
‫הוא יפהפה.‬ ‫-עשוי היטב.‬
‫הקשתות…‬ ‫-זה נהדר.‬
‫תראי, זה מה שאת לא מבינה.‬ ‫אני חייב את הבית הזה.‬
‫חמוד…‬
‫רוג'ר, כבר יש שלוש הצעות,‬
‫וכל מה שאוכל לומר זה שהצעתכם לא הכי גבוהה.‬
‫אבל אתה יודע מה? יש משהו שתוכל לעשות.‬
‫המתווכת אמרה לו לכתוב למוכרים,‬
‫לומר להם כמה הוא אהב את הבית,‬
‫כמה הוא היה חשוב לו מאז שהיה ילד,‬
‫שהוא יטפל בו טוב יותר מאשר הקונים האחרים,‬
‫למרות שהצעתנו לא הייתה הכי גבוהה.‬
‫כן, בימינו הרבה אנשים עושים את זה.‬
‫בזמנו לא עשו את זה.‬
‫אז רוג'ר התיישב ליד מכונת הכתיבה.‬
‫בעלים יקרים של מייפל גרוב ליין 89.‬
‫זה 35 שנים ויותר שאני אוהב את הבית שלכם,‬
‫מאז שהייתי ילד קטן,‬
‫ביתכם העניק לי נחמה מרחוק,‬ ‫משהו שיכולתי לחלום עליו,‬
‫וכעת נראה שחלומו של הילד הקטן הזה‬ ‫עשוי להתגשם.‬
‫ותנחשי מה קרה.‬
‫הם בחרו בהצעה הגבוהה.‬ ‫-כי זה מה שתמיד קורה.‬
‫רוג'ר נשבר.‬
‫בחיים לא ראיתי אותו בוכה ככה.‬
‫רוג'ר לא היה נסער ככה כשאמו נפטרה.‬
‫ואז עלה לו הרעיון לשיעור.‬
‫זה התחיל בקטן,‬ ‫כמה ילדים בשיעור כתיבה יצירתית.‬
‫- שיר הלל לבית -‬
‫אבל אז, כעבור עשור, זה נהפך לסנסציה.‬
‫"שיר הלל לבית."‬
‫המשימה הבאה שלכם‬
‫היא למצוא בית שאתם אוהבים‬
‫ולכתוב לו שיר אהבה.‬
‫תתארו אותו, תפעילו את הדמיון.‬
‫מה אתם מעריצים בבית הזה?‬
‫איך תהיה ההרגשה לגור בבית הזה?‬
‫זה יכול להיות בכל אורך שתרצו.‬
‫תקבלו ציון על סמך הכנות שלכם.‬
‫עותק אחד ניתן לי,‬
‫והעותק השני נשלח אל הבית,‬
‫ואל תחתמו בשמכם.‬
‫תכתבו הרבה יותר בחופשיות‬ ‫כשאתם יודעים שהוא אנונימי.‬
‫איש לא יקרא אותו מלבד בעלי הבית ואני.‬
‫שאלות?‬
‫כן, מיקו.‬
‫זה יכול להיות לבית שלי?‬
‫לא ולא. זה חייב להיות בית של מישהו אחר.‬
‫שאלה טובה.‬
‫טוב, תכייפו.‬
‫פולסום ברידג' דרייב 901 היקר.‬
‫אני חושב שהבית שלכם מעולה.‬
‫אני אוהב איך שהחלונות נראים כמו עיני הבית,‬
‫ודלת הכניסה כמו הפה של הבית.‬
‫מעניין מתי הבית נבנה. בטח לפני 100 שנים…‬
‫אם ביתך הוא מבצרך, אז אתה, בולינגברוק 452,‬
‫האחוזה הכי מדהימה‬ ‫שבה מלך או מלכה יוכלו לגור,‬
‫אתה אכן מקום מגורים קסום.‬
‫איזה אושר אתה ודאי מסב לבעליך.‬
‫אילו הייתי עובר דירה,‬
‫זה היה בוודאות אליך, רחוב אוריול 84.‬
‫הקיסוס בחזית שלך נראה מגניב,‬ ‫כמעט כמו סוודר.‬
‫השיעור היה להיט ענק,‬
‫הוא לימד אותו מדי שנה בשנה עד שפרש.‬
‫שלושים שנים.‬ ‫-וואו.‬
‫והשיעור הזה נעשה גדול יותר ממנו.‬
‫לכן הייתה להם קבוצת הפייסבוק עליו,‬
‫והילדים שלו פשוט מתו עליו.‬
‫וזה כלל את מיקו,‬
‫זו שבסוף התחתן איתה.‬
‫אגב, כלבה מוחלטת.‬
‫אבל זוכרים את הבית הנוסף‬ ‫שרוג'ר אהב בילדות?‬
‫אוק טרס 55.‬
‫הבית הזה התחיל לקבל מכתבים.‬
‫חברו של רוג'ר, שגר שם בילדות, התבגר ועזב.‬
‫אחותו כעת גרה שם, קרול פלנגן,‬
‫ובנה למד בשיעורי הספרות של רוג'ר,‬
‫אז כשמכתב צץ בתיבה,‬
‫היא ידעה מה זה "שיר הלל לבית".‬
‫אוק טרס 55 היקר.‬
‫שלום, חבר ותיק.‬
‫חלף זמן רב מדי‬
‫וחשבתי שעליי לכתוב…‬ ‫כמה אני מעריץ אותך, בית ישן.‬
‫לוחות העץ המהממים שלך.‬
‫חלונות הוויטראז' הזוהרים‬ ‫ליד מדרגות הקומה השנייה.‬
‫איזה אוצר מופלא אתה, תיבת תכשיטים מפוארת.‬
‫היי, אימא.‬
‫דני!‬
‫כשלמדת אצל מר קפלן, הוא דיבר על הבית שלנו?‬
‫נראה לי שלא.‬
‫הם קיבלו מכתב אחת לשנה במהלך העשור הבא.‬
‫אוק טרס 55 היקר.‬
‫אני רואה שנאלצו לגזום את עץ האלון העתיק…‬
‫למה שמישהו יחדש את גג הרעפים המפואר שלך?‬
‫לא תעז להחליף את הכבשן הישן במרתף, נכון?‬ ‫אוק טרס 55!‬
‫שנה אחת הם קיבלו מכתב והוא היה שונה.‬
‫הוא היה אפל.‬
‫אוק טרס 55 היקר.‬ ‫למה אתה אף פעם לא עונה לי?‬
‫שנים רבות כל כך מחיי אהבתי אותך,‬ ‫הערצתי אותך,‬
‫ומה אני מקבל בתמורה? לא-כלום.‬
‫הענקתי לך את אהבתי, את ערגתי.‬
‫אם כך, מה אתה רוצה? את הכעס שלי?‬
‫אני מבטיח לך, את זה אינך רוצה.‬
‫תצטער מאוד לדעת איך הוא נראה.‬
‫ואז, כעבור שבוע,‬
‫היא קיבלה מכתב נוסף‬ ‫ממישהו שכינה את עצמו "הצופה".‬
‫גברת פלנגן היקרה,‬ ‫הקדשתי לך זמן רב כל כך.‬
‫אני צופה בבית שלך ודואג לביטחונך.‬
‫הערצתי את המשפחה שלך,‬
‫ומאז ומעולם רציתי רק את המיטב עבורה.‬
‫ישבתי וצפיתי בכם‬ ‫משוויצים בגאווה במזלכם הטוב.‬
‫הסתתם את ביתכם נגדכם.‬
‫אוק טרס 55 כבר דחה אתכם‬ ‫ואת ההתייפייפות המוגזמת שלכם.‬
‫האם חמדנותכם היא הסיבה האמיתית‬ ‫שלא הצלחתם לשמור על משפחה מאוחדת?‬
‫טריש, איך את יודעת את כל זה על קרול פלנגן?‬
‫כי למחרת היא צצה על סף דלתי.‬
‫שלום?‬
‫היא נתנה לי את שני המכתבים האחרונים,‬ ‫אלה שהגיעו בהפרש של שבוע.‬
‫את יכולה רק לאשר שזה מהגרוש שלך?‬
‫קרול, הם בוודאות מרוג'ר.‬
‫מה היא עשתה? למה היא לא פנתה למשטרה?‬
‫היא פנתה. היא אמרה שהם לא עזרו.‬
‫זה פשוט לא עניין אותם.‬
‫נשמע מוכר.‬
‫בואו נלך שלושתנו אל אוק טרס 55‬
‫ונדבר עם קרול פלנגן בעצמנו.‬
‫זה בית עתיק ויפה.‬ ‫-וואו!‬
‫מפתיע שלא קיבל יותר מכתבים לאורך השנים.‬
‫תיכנסו.‬ ‫-וואו!‬
‫אלוהים, הוא מהמם!‬ ‫-תודה.‬
‫תביטו סביב.‬
‫ירשתי אותו מהוריי כשהם נפטרו.‬
‫אחי, דייב, שהיה חבר הילדות של רוג'ר,‬
‫הוא לא רצה אותו.‬
‫הוא חשב שזה בית גדול מדי לאדם אחד.‬
‫אני גרושה.‬
‫בני בנאשוויל, בתי עושה תואר שני.‬
‫רוטגרס, אז היא קרובה.‬
‫תיכנסו, בבקשה. שבו.‬
‫תרגישו בנוח.‬ ‫-תודה!‬
‫מהמם!‬
‫פשוט יפהפה.‬
‫אז איך עליתם על עקבותיי?‬
‫עמוד פייסבוק?‬
‫פרסמתי שם כמה דברים לאורך השנים.‬
‫האנשים האלה שונאים אותי.‬
‫שמענו את הסיפור שלך מטריש,‬ ‫הגרושה של רוג'ר קפלן.‬
‫תראי את הקישוטים בגבס.‬
‫זה מדהים.‬ ‫-יפהפה.‬
‫זה מצחיק.‬ ‫-מה?‬
‫נשמעת בדיוק כמו רוג'ר קפלן.‬
‫כלומר, הוא התייחס‬ ‫לדברים כאלה במכתבים, פרטים,‬
‫דברים ששמעתי רק אותו אומר.‬
‫הביטי בעמודי ניואל האלה! הם יפהפיים!‬
‫את יודעת איך קוראים לנגר?‬
‫קירות הפאנלים פשוט מהממים!‬
‫הוא היה כזה ילד משונה.‬
‫אבל ילדיי למדו אצלו ומתו עליו.‬
‫המכתב האחרון, זה מהצופה.‬
‫יש לך אותו בקרבת מקום? אפשר לראות אותו?‬
‫כן.‬
‫הוא כמו המכתבים שאנחנו מקבלים.‬
‫כלומר, אותו סגנון כתיבה, אותו דפוס,‬
‫אפילו אותו סוג נייר.‬
‫כן, אבל אנחנו בטוחים שזה רוג'ר קפלן?‬
‫המכתבים של "שיר הלל לבית"‬ ‫בהחלט נשמעים כמוהו,‬
‫אבל כשהצופה כותב, זה שונה. לא נראה לך?‬
‫נורה צודקת. רוג'ר כותב אל הבית.‬
‫הצופה… הוא, היא, הם, כותבים לבעל הבית.‬
‫זו נקודה חשובה.‬
‫זה מה שאמרו במשטרה.‬
‫הם אמרו שאין לדעת אם זה אותו אדם.‬
‫ואת בטוחה שזה אותו אדם?‬
‫המכתב מהצופה הגיע כשהתפרסם ברבים‬
‫שבעלי עזב ושאנחנו עומדים להתגרש.‬
‫רוג'ר רצה להבריח אותי מהבית‬ ‫כדי שיוכל לקנות אותו.‬
‫זה ברור כשמש.‬
‫אבל מעולם לא פחדת.‬
‫מה? מרוג'ר?‬
‫הבחור שפחד מכבשן הפחמים למטה‬
‫כשהיה בן עשר?‬
‫לא.‬
‫הייתה פעם אחת…‬
‫אחרי שהגיע המכתב מהצופה ופניתי למשטרה,‬
‫והיה ברור שהם לא יעזרו לי.‬
‫לילה אחד הייתי בדרך למיטה…‬
‫מישהו צפה בי.‬
‫רוג'ר קפלן!‬
‫בן זונה רכרוכי!‬
‫סכיני המטבח שלי טובות וחדות!‬
‫אם אי פעם תדרוך שוב בנכס הזה,‬
‫אכרות את הביצים הקטנות שלך!‬
‫הבנת?‬
‫אתה שומע אותי?‬
‫אבל אחרי זה, לא-כלום.‬
‫זה היה לפני 12, 13 שנים.‬
‫משום מה רוג'ר קפלן,‬
‫או הצופה, החליט להניח לי לנפשי.‬
‫אפשר לראות את המכתב שקיבלתם?‬ ‫-כן, כמובן, כן.‬
‫כן, זה הוא.‬
‫"האם אתם יודעים מה שוכן בין הקירות?"‬ ‫רוג'ר המזוין.‬
‫פחדן קטן ועלוב.‬
‫נלך לשם עכשיו. אנחנו יודעים איפה הוא גר.‬
‫חכה רגע.‬ ‫-למה אנחנו מחכים?‬
‫צריך לחשוב על זה.‬ ‫-מותק!‬
‫אי אפשר פשוט ללכת לבית שלו ולהאשים אותו.‬
‫הוא יטרוק לך את הדלת בפרצוף.‬ ‫-בדיוק!‬
‫וכזכור לך, אין לנו תמיכה של המשטרה.‬
‫אז איך לעזאזל נתפוס אותו?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫אבל נמצא פתרון. בוא.‬
‫היי, בדיוק עלתה לי מחשבה.‬
‫אנחנו יודעים איפה הוא גר, נכון?‬
‫אבל אם נפחיד אותו,‬
‫הוא ירוץ בחזרה פנימה, ולא יצא שוב.‬
‫אבל אם נחכה לו…‬
‫נוכל לתפוס אותו במקום ציבורי,‬ ‫וזה בדיוק מה שחשבתי.‬
‫באמת? את כזאת סקסית.‬
‫טוב, פשוט…‬
‫זה שכאן?‬
‫כן.‬
‫זה בית יפה.‬
‫אלוהים, למה הוא עצבני כל כך?‬
‫הבית הזה בסדר גמור.‬
‫רגע, תראה!‬
‫זה הם?‬
‫נראה לי שכן.‬
‫אוי, שיט.‬
‫הם נכנסים למכונית שלהם. תסתתרי.‬
‫טוב.‬
‫מעבר שלוש.‬
‫מי זאת אליסון רומן?‬
‫יוטיוברית. היא גאון.‬
‫טבחית מדהימה. אני רוצה להיות היא.‬
‫ממרח אריסה…‬
‫זה מה שצריך לנזיד השעועית.‬ ‫-טוב.‬
‫מה עוד צריך?‬
‫צריך…‬ ‫-כעכים.‬
‫כעכים ולקנות גם לחם?‬
‫כן!‬
‫כן! חמאה?‬
‫אחריהם!‬
‫נוכל לקנות קצת…‬
‫אולי נקנה צנימים.‬
‫היי. אתה רוג'ר קפלן?‬
‫כן. מי אתה?‬
‫אני דין בראנוק. אתה בטח יודע את זה.‬
‫שלום, אני נורה בראנוק.‬
‫סליחה. אנחנו מכירים?‬
‫אנחנו גרים בשדרה 657.‬ ‫אתם מכירים את הבית הזה?‬
‫האמת שכן.‬
‫מכתבים משונים מגיעים אלינו הביתה.‬
‫אתה יודע על זה?‬ ‫אני יודע שאתה אוהב לכתוב מכתבים.‬
‫"שיר הלל לבית" וכל החרא הזה.‬
‫כן, זה אחד השיעורים שלי.‬
‫תניחו לנו.‬
‫בטח, אנחנו נניח לכם.‬
‫ברגע שאתם תניחו לנו. איך זה?‬
‫כל מה שאי פעם רציתי לעשות‬ ‫זה לעורר בתלמידיי אהבה לאדריכלות.‬
‫עכשיו, אם קיבלת מכתב ולא אהבת אותו,‬
‫זאת לא אשמתי.‬
‫את יודעת שבעלך מכנה את עצמו הצופה?‬
‫הוא יודע איך להיכנס אל ביתנו‬ ‫משום ששיחק שם בילדות.‬
‫אין לי מושג על מה את מדברת,‬
‫וזאת הפעם הראשונה שאני רואה אתכם.‬
‫תבין, אלה זיבולים‬
‫כי ראיתי אותך במנהרות‬ ‫מתחת לבית שלנו לפני שני לילות!‬
‫היית בבית הפתוח, מר קפלן. ראיתי אותך שם.‬
‫כן. זה מה שאנשים עושים.‬
‫הם הולכים לבית פתוח.‬
‫מה עם שליחת מכתבים מאיימים?‬
‫גם את זה הם עושים?‬
‫לגרום לבעלים החדשים למכור בהפסד‬ ‫כדי שתוכל לקנות את הבית?‬
‫נראה לך שיש לי כסף לבית שלכם?‬
‫אני מורה בדימוס שלימד בבי"ס ציבורי.‬
‫הלכתי לבית הפתוח‬
‫כי הוא היה שייך לחבר ילדות שלי.‬
‫הוא נפטר לאחרונה ולכן רציתי לראות את הבית.‬
‫אם יש לכם בעיה עם זה,‬ ‫אולי תתקשרו למשטרה המזוינת?‬
‫בואי.‬
‫מה זה היה?‬
‫אין לי מושג. בחיים לא ראיתי אותם.‬
‫הם פסיכים!‬
‫היי, חבר.‬
‫אין סיכוי.‬
‫נורה!‬
‫אתה פאקינג צוחק עליי?‬
‫אלוהים. תישאר שם!‬
‫מה, לעזאזל, אתה עושה?‬
‫האשמתם אותי בזה שאני צופה בכם.‬
‫אז אני מוודא שהחלום שלכם יתגשם.‬
‫אלוהים!‬ ‫-עוף מפה!‬
‫רכשתם לעצמכם אויב חזק מאוד,‬ ‫אתם יודעים את זה?‬
‫שניכם.‬
‫לתקוף אותי ככה בפרהסיה, מול אשתי?‬
‫היא אפילו לא הצליחה‬ ‫ליהנות בלילה מכוס היין שלה.‬
‫בבקשה, מר קפלן, תירגע.‬
‫אל תגידי לי להירגע!‬
‫אני הסיוט שלכם שהתגשם.‬
‫לעולם לא תשתייכו לעיירה הזאת,‬ ‫ואני אוודא שכך יהיה,‬
‫חארות עשירים שכמותכם.‬
‫אתם חושבים שאם אתם גרים בבית כזה,‬ ‫מותר לכם לעשות הכול,‬
‫לומר כל מה שבא לכם?‬
‫לא, אסור לכם.‬
‫לא כל עוד אני בסביבה‬
‫כי אני אעמוד פה כל יום כל היום.‬
‫ולא תוכלו לעשות כלום בנושא‬
‫כי זה שטח ציבורי‬ ‫וזאת מדינה חופשית מחורבנת!‬
‫בוא.‬ ‫-לא אתן לו להתעסק איתנו.‬
‫כן, קדימה. אארח חברה לבית שלכם.‬
‫קדימה!‬
‫מה הקטע?‬ ‫-בוא.‬
‫אני לא הולך לשום מקום. אהיה ממש פה. בדיוק.‬
‫הבית שלכם מכיר אותי, הוא אוהב אותי,‬
‫הוא מייחל לכך שאני אגור בו במקומכם.‬
‫נכון.‬
‫וסביר להניח שאגור בו לפני שתדעו מה קורה.‬
‫לכו!‬ ‫-ילדים!‬
‫בואו! תאחרו לבית ספר!‬
‫אני הצופה!‬
‫אדוני המזכיר, האם תתחיל בכך שתקרא בקול‬
‫את זיכרון הדברים מהישיבה האחרונה‬ ‫של אגודת השימור של וסטפילד?‬
‫מאמצינו למנוע את כריתת ענף‬ ‫הערמון הננסי משדרת סאמיט‬
‫שהואשם על לא עוול בכפו בכך שהתקרב‬ ‫והיה במרחק 1.20 מטרים מחוט טלפון‬
‫לא היו לשווא.‬
‫העירייה הסכימה שלא ייגעו בערמון הננסי‬
‫במהלך 15 השנים הבאות, לפחות.‬
‫אכן הצלחה מסחררת.‬
‫ועכשיו לסגן הנשיא שלנו יש עדכון‬
‫בנוגע לטרגדיה שמתפתחת בספרוס ווינדזור.‬
‫בזכות שיטות התנועה הדיסקרטיות שלי,‬
‫אוכל לאשר לגוף זה את החשדות הנוראיים ביותר‬
‫בנוגע לשיפוצים בפינה הצפון-מערבית‬
‫של ספרוס ווינדזור.‬
‫מעצב מעיר אחרת קנה ותכנן להתקין‬
‫חלונות חדשים בגודל 1.8 מ' על 1.8 מ',‬ ‫במקום החלונות המקוריים‬
‫והראויים אדריכלית בגודל 1.2 מ' על 1.2 מ'.‬
‫הלכתי לשם עם פטיש וריסקתי…‬
‫ריסקתי כל שמשה בכל חלון.‬
‫חלונות בגודל 1.8 מ' על 1.8 מ'‬ ‫בקווין אן זו שערורייה!‬
‫חלונות הם העיניים של בית.‬
‫כמה זמן אני חבר בקבוצה הזאת?‬
‫חמש, שש שנים?‬
‫עשור?‬
‫הפסקתי לספור.‬
‫מתי הם התחילו לקרות?‬
‫כל השינויים?‬
‫הדחף לעוות את הדברים סביבנו‬
‫שאינם זקוקים לשינוי.‬
‫זה היה המחשב?‬
‫האם זה קרה כשהסרנו את הנשמה האנושית‬ ‫ובמקומה הצבנו מכונה?‬
‫אני לא יודע. אני לא יודע, אבל זה מטריף.‬
‫הבנליות של העניין.‬
‫לעמוד מנגד שעה ש-3,000 שנות תרבות‬
‫הולכות לעזאזל כאילו אין מה לעשות בנושא.‬
‫אני אומר שיש מה לעשות.‬
‫חייבים לגייס את האומץ לומר,‬
‫"לא, אני לא מסכים לזה".‬
‫זה הקול שיהדהד הכי חזק. זו הקריאה…‬
‫שתעבור מדור לדור.‬
‫תסתתר.‬
‫מר בראנוק!‬ ‫-היי.‬
‫אפשר לעזור לך?‬
‫האמת שכן.‬
‫מסתבר שהמשטרה חדלה לשתף איתנו פעולה.‬
‫סיפור ארוך.‬
‫אבל העניין הוא שמישהו נכנס לבית שלנו‬
‫דרך מנהרות,‬
‫ואני מאמין‬
‫שהמנהרות מובילות ישירות‬ ‫אל אחד הבתים הצמודים.‬
‫אני צריך להיכנס אל הבית שלך‬ ‫כדי לוודא שהמנהרה לא מובילה לכאן.‬
‫לחפש בארונות, במרתף או בבית כולו.‬
‫יש לך צו חיפוש?‬
‫לא, אמרתי לך. המשטרה לא עוזרת לנו.‬
‫אז גם אני לא רואה איך אוכל לעזור לך.‬
‫אתה יודע, משפטית, ידיי קשורות.‬
‫בחייך!‬
‫מר בראנוק, אמרו לך שאתה נראה לא טוב?‬
‫השקיות השחורות מתחת לעיניים שלך,‬ ‫זה לחץ על בלוטת הכליות.‬
‫הייתי מציעה לך שמן דגים בכבישה טרייה,‬
‫אבל בשלב הזה לא נראה לי שזה יועיל לך.‬
‫היי, ג'ספר! היי, חבר!‬
‫היי, יש מתחת לבית שלכם מנהרה?‬
‫אולי אתה מתגנב דרכה לתוך הבית שלנו‬ ‫כדי לשחק עם המעלית שאתה אוהב?‬
‫השיפוצים האיומים האלה‬ ‫בטח דחפו אותך מעבר לקצה.‬
‫משטחי בוצ'ר במטבח?‬ ‫-כן.‬
‫אתה הופך את הבית שלך למעדנייה?‬
‫מעולם לא ראיתי מישהו מוציא כזה הון‬
‫כדי לגרום לבית להיראות נורא כל כך.‬
‫אתה בטח שוכב ער בלילה‬
‫ומתחרט על הזוועות‬ ‫שעוללת לבית המסכן והיפה שלך.‬
‫מי התעטש הרגע?‬
‫ג'ספר?‬
‫אני רואה את ג'ספר מפה, שקרנית…‬
‫היי!‬
‫פאק.‬
‫איך אתה מעז!‬
‫אתם שכנים איומים!‬
‫- הופעל -‬
‫דין!‬
‫נורה?‬
‫נורה, איפה את?‬
‫נורה!‬
‫מר בראנוק.‬
‫אבא, יש לו אקדח.‬
‫יש לי? או שזו רק אצבע בכיס שלי?‬
‫הנח לו.‬ ‫-דין!‬
‫אבא, עשה מה שהוא אומר!‬ ‫-מה?‬
‫אשתך ובתך במרתף.‬
‫אראה להן משהו בהמשך.‬
‫מה אתה רוצה?‬ ‫-מה אני רוצה?‬
‫אתה יודע מה. אני רוצה את ביתכם.‬
‫טוב, בסדר, קח אותו.‬
‫אתה לא שם לב אליי?‬ ‫-לא.‬
‫אתה חושב על סכין? זה לא ייגמר בטוב.‬
‫אבא.‬ ‫-לא.‬
‫דין, עשה מה שהוא אומר!‬
‫אני עושה! אעשה!‬
‫טוב.‬
‫אתה לא חייב לעשות את זה. אתה בשליטה פה.‬
‫אתן לך כל מה שאתה רוצה.‬
‫מה אם אני רוצה יותר מהבית שלך?‬
‫מה אתה עושה?‬
‫אבא.‬ ‫-טוב, לא!‬
‫לא!‬
‫דין, מה קורה?‬
‫דין, הכול בסדר. אתה בסדר.‬ ‫-לא.‬
‫אתה בסדר, מותק.‬
‫איך אתה מרגיש?‬
‫טוב יותר. זה עוזר.‬
‫איך הייתה הנסיעה לביה"ס?‬
‫בסדר.‬
‫מתוק…‬
‫אתה חייב לקבל עזרה בנוגע לזה.‬
‫אני יודע.‬
‫זה היה רק חלום רע.‬ ‫-מותק…‬
‫השעה 9:00 בבוקר ביום שלישי‬ ‫ואתה שותה ויסקי.‬
‫אנחנו חייבים לעוף מכאן לצמיתות,‬
‫למען הילדים, למען המשפחה שלנו.‬
‫טוב? צריך למכור את הבית.‬
‫אני מסכים.‬
‫חמודי.‬
‫ככה. ככה עשית את זה!‬
‫אתה נכנס מהבית שלה!‬
‫ידעתי! זה הגיוני לגמרי!‬
‫ואת, אגלה איפה הדלת הקטנה ההיא‬ ‫או מה שזה לא יהיה,‬
‫ואת תדעי שמצאתי כי אתחיל לצוץ בסלון שלך.‬
‫על מה אתה מדבר?‬
‫אל תתנהגי כאילו אני הפסיכי, טוב, גברת?‬
‫חשבתי שאנדרו פירס נשמע כמו פסיכי,‬
‫אבל כנראה אנדרו פירס הוא אולי‬
‫האדם הכי שפוי שחי בעיירה המזוינת הזאת.‬
‫דיברתי עם מר קפלן על בני.‬
‫הוא המורה האהוב עליו.‬
‫אני בטוח שעל זה דיברתם.‬
‫ואתה, אדוני, אני חייב לומר,‬
‫לא חשבתי שאתה טיפוס של כת דמים.‬
‫טוב, עוד פעם עם השטויות של כת הדמים.‬
‫עיירה קינקית, וסטפילד. מי ידע?‬
‫על זה דיברנו. על דרכים לעשות מה?‬
‫לחטוף ילדים ולשתות את דמם.‬ ‫-מה?‬
‫כי אנחנו אנשי זיקית.‬
‫אנחנו אוהבים אורגיות עם דם. זה הגיוני ממש.‬
‫אתה יודע מה הבעיה שלך‬ ‫עם כל החשדות הפרנואידיים שלך,‬
‫הסכנה שבדבר?‬
‫אשתי רוצה להיפרד ממני בגללכם.‬
‫היא אישה חכמה.‬
‫לא, בגלל כל הזיבולים שאתה ממציא,‬
‫היא חושבת שאני מסתיר מפניה סודות אחרים.‬
‫אז מזל טוב על כך‬ ‫שהרסת את נישואיי המזוינים!‬
‫אתה יודע מה, חבר?‬
‫מזל טוב לך, כי ניצחת!‬
‫אנחנו מוכרים את הבית!‬
‫אז כל אחד מכם יוכל לקנות אותו‬
‫ולהפוך אותו‬
‫לבית מפגש לכתות או מה שבא לכם.‬
‫הללויה! שמעת, רוג'ר?‬
‫לפגישות של כת הדמים שלנו! ל…‬
‫אני מתה לספר לכל שאר חברי הכת‬
‫ואז נפיץ את הבשורה בקרב QAnon!‬
‫זה הגיוני מאוד.‬
‫אתה חתיכת פסיכי!‬
‫גם אשתך! ברוך שפטרנו!‬
‫אל תיתן לדלת להחטיף לך‬ ‫בדרך החוצה, בן זונה!‬
‫טיפת עזרה פה! טוב.‬
‫סליחה, הזמנו יותר מדי.‬ ‫קנינו כל מיני דברים.‬
‫טוב. תודה.‬
‫אקח את זה ממך.‬
‫תודה.‬
‫היי.‬
‫תודה שבאת לארוחת ערב.‬
‫תודה על האירוח.‬
‫טוב.‬
‫תראה, אתה ואני התחלנו ברגל שמאל, נכון?‬
‫זאת אשמתי.‬
‫אז אני מצטער על זה.‬
‫פשוט…‬
‫אתה יודע, זה שיש לך בת,‬
‫זה קשה, אתה יודע?‬
‫אני מצטער.‬
‫טוב. בוא נלך לשתות יין.‬
‫דין, תירגע!‬
‫מה? הוא בן 19. לא ביקרת בצרפת?‬
‫אנשים מתחילים לשתות שם בילדות.‬
‫כן.‬
‫הכול טוב. תדאג להריח אותו.‬
‫להריח אותו?‬ ‫-כן, הארומות השלישוניות.‬
‫כן, יפה, עכשיו תשתה!‬
‫זה טעים מאוד.‬ ‫-זה טוב, נכון?‬
‫וואו.‬ ‫-מה הבעיה שלך?‬
‫שלי? מה זאת אומרת?‬
‫אתה שוב נחמד.‬
‫בחייך. תמיד הייתי נחמד.‬
‫לא, לא תמיד היית נחמד.‬
‫אני לא טיפשה. אני יודעת שמשהו קורה.‬
‫את רוצה לספר להם?‬
‫לספר לנו מה?‬
‫אנחנו נמכור את הבית באופן רשמי.‬
‫מה?‬ ‫-רגע, באמת?‬
‫כן.‬ ‫-למה לא שאלתם אותנו?‬
‫אני אוהבת לגור פה!‬
‫לא נכון!‬ ‫-כן נכון!‬
‫בהתחלה לא אהבת!‬ ‫-מה?‬
‫שלושה מיליון וחצי במזומן?‬
‫עשרה ימי הפקדה בנאמנות.‬
‫אתמול התקשר אלינו המתווך החדש שלנו, ברוס,‬
‫וכן, הסכמנו להצעה בלילה.‬
‫זה 300 מעבר למה שביקשנו,‬ ‫יותר ממה שקיווינו לקבל,‬
‫ובנוסף זה מכסה את השיפוצים‬ ‫ואפילו יהיה לנו רווח זעיר!‬
‫אז למרות הכול לסיפור יש סוף טוב.‬
‫אוי, אלוהים, מצטערת.‬
‫זה נשמע וולגרי כל כך,‬
‫לדבר על כמה שהרווחנו על בית,‬ ‫בהשוואה למה שקורה במציאות.‬
‫דברים חשובים באמת.‬
‫כמו סרטן?‬
‫כן.‬
‫את פשוט נראית בריאה כל כך ו…‬ ‫לפעמים אני שוכחת.‬
‫מה שלומך?‬
‫אני התקבלתי לניסוי‬
‫לטיפול ניסיוני בסרטן בלנוקס היל.‬
‫זה נפלא!‬
‫היי, תאודורה, זה… וואו, זה נהדר.‬
‫זה נהדר.‬
‫סליחה. אפשר להביט בלוח החשודים‬ ‫פעם אחת אחרונה?‬
‫דין!‬ ‫-לא, בבקשה.‬
‫עוד פעם אחת ואז אסלק אותו סופית.‬
‫שוב, הנה החשודים העיקריים.‬
‫כן.‬
‫היצור הזה, רוג'ר קפלן.‬
‫אני עדיין חושבת שרוג'ר אשם.‬
‫אבל אז יש משפחת וינסלו.‬
‫ומה עם המטורללים הגמורים האלה?‬
‫טוב, אנדרו פירס אמר‬
‫שהם היו ערפדים שטניים או משהו, נכון?‬
‫אני פשוט לא מבינה‬ ‫מה יהיה המניע שלהם להטיל עליכם אימה כזאת.‬
‫טוב, זה משאיר…‬
‫את חברנו הטוב ג'ון גראף,‬
‫שאף אחת מכן מעולם לא הייתה רצינית‬
‫בנוגע לכך שהוא אולי חשוד.‬
‫כי, דין, למה שיבצע את הפשע המושלם,‬
‫ייעלם ל-20 שנים,‬
‫ואז יחזור לעיירה רק כדי לייסר אותך?‬
‫אבל זה מה שהוא עשה, נכון?‬
‫ירדתי למטה, שם הוא היה במטבח,‬
‫וברגע הבא ניהלתי איתו שיחה‬
‫שבה הוא די הודה בכך שרצח פה את בתו!‬
‫לא, שוחחת עם מישהו‬
‫שכנראה רצה שתחשוב שהוא ג'ון גראף, וזה עבד.‬
‫תבין, בשבילנו, ג'ון גראף הוא רק שם.‬
‫לך יש תמונה של פנים בראש,‬ ‫ואתה אובססיבי לגביהם ללא הפסקה.‬
‫אולי זה היה מניע למישהו אחר.‬
‫אני לא יכולה! בבקשה, אלוהים, תעצור את זה!‬
‫כלומר, בחייכם, מכרנו את הבית!‬
‫את צודקת לגמרי.‬
‫לא אביט שוב בלוח.‬
‫זה ברוס.‬
‫היי, ברוס. כן.‬
‫מה?‬
‫-הם לא יכולים לעשות את זה!‬
‫טוב.‬
‫מה? מה קרה?‬
‫הם ביטלו את ההצעה.‬
‫מה? למה?‬
‫- בית מהגיהינום -‬
‫"בית מהגיהינום". זה נפלא.‬
‫"משפחה מניו ג'רזי נואשת לברוח‬
‫"ממה שחשבה שהוא בית חלומותיה‬
‫"בשכונת יוקרה בווסטפילד‬ ‫לאחר שקיבלה מכתבים אנונימיים‬
‫"שרומזים על טקסים שטניים ורצח המוני‬
‫"כחלק מהעבר הסודי של הבית.‬
‫"הבעלים טוענים שכת שטנית‬
‫"משתמשת בבית בן 100 השנים כמקום מפגש‬
‫"ושביכולתה להיכנס אל הבית כרצונה‬ ‫דרך שורה של מעברים סודיים".‬
‫פאק!‬
‫את עשית את זה. זאת את, נכון?‬
‫וואו, איזו יכולת הסקה מדהימה,‬
‫בהתחשב בזה שאמרתי לך שאעשה את זה!‬
‫למה? חשבתי שאנחנו חברות.‬
‫גם אני חשבתי שאנחנו חברות, זונה!‬
‫עד שהאשמת אותי‬
‫כשנכנסת בעצבים למועדון הקאנטרי, מול כולם!‬
‫ואמרת שפרצתי לבית שלך‬ ‫והרגתי את הנברן של הבן שלך.‬
‫המועדון השעה את החברות שלי עקב בדיקה!‬
‫אנחנו מוכרים את הבית הזה, טוב?‬
‫אז למה את חייבת להרוס את זה‬
‫כשאנחנו באמת מנסים לעזוב?‬
‫כי לא מגיע לכם לעשות רווח על הבית.‬
‫לא מגיע לכם!‬
‫מגיע לכם לאבד הכול!‬
‫זין עלייך, קארן.‬
‫לא, זין עלייך.‬
‫זין עלייך. כי תנחשי מה?‬
‫הנקמה מבאסת!‬
‫תרגום כתוביות: רותי זהרן‬