SERIÁL NETFLIX
DEAN A NORA BRANNOCKOVI RODINNÝ TARIF: MOBIL
Ne.
VOLANÁ ČÍSLA
Motorest Příliv. Tady Tammy.
Haló? Je tam někdo?
Haló.
Jo, tady Nora Brannocková,
potřebuju vás hned vidět.
Noro, jak se máte?
Nic moc.
Dean vám asi řekl, že momentálně nespí doma.
Jo. Kvůli té dívce z videa v ložnici.
Tvrdil mi, že neví, kdo to je.
Prý s ní nespal.
To mi řekl taky.
A věříte mu?
No, věřila jsem.
Není mu to podobný.
Musím říct, že mám Deana moc ráda.
Ale to video…
Vaše ložnice a 17letá dívka s culíčky.
To trochu mluví samo za sebe.
Co je?
To slovo „culíčky“.
Co s ním?
Je dost specifický.
Zrovna před pár týdny ho řekla moje kamarádka Karen v klubu,
a teď vy.
Předtím jsem ho neslyšela snad 20 let.
Ale kvůli tomu jste mi nevolala, ne?
Ne.
Chtěla jsem se podívat na jeho výpis hovorů,
jestli nenajdu nějaké cizí číslo.
Její. Té holky.
Na mobilu nic neměl.
Tak jsem si říkala, že možná volal z domu,
z pevné linky.
Ale našla jsem něco jinýho.
Pamatujete, jak jsme vám říkali, že někdo volal do motorestu,
když jsem tam spala s dětmi?
Haló?
Bylo to kolem jedné ráno…
Haló?
Pamatuju si to.
Prohlédla jsem výpis volání a bylo to tam.
Přímo tady.
V 1:04 ráno hovor do motorestu z naší pevné linky.
No páni.
Slečno Birchová, myslím, že ty dopisy píše můj muž.
Myslím, že zpanikařil.
Nemohli jsme si dům dovolit,
tak z toho chtěl tajně vycouvat.
Říkal si, že když se mu podaří mě vyděsit,
tak budu chtít dům prodat.
Myslím, že je to Dean. To on je Stráž.
Zdravím! Já jsem Karen.
Karen Calhounová z realitky Darrena Dunna.
Můžeme si popovídat?
Všude tu kolují drby,
tak vás chci jen ujistit,
že se nebudu ptát na žádné podrobnosti.
S manželem nejsme připravení o tom mluvit.
Chápete?
Proto říkám, že se nebudu ptát na podrobnosti.
Jo.
I kdybyste chtěli, abych věděla, co se opravdu stalo,
třeba čí byla ta těla…
Víte, řekla bych jen:
„Nechci to slyšet.“ Chápete?
Nechceme o tom mluvit.
Jo, přesně. Jo.
Jo, no podívejte.
Víte, že dělám v realitách, že?
Jen jsem chtěla říct, že váš dům je krásný,
a přímo přes ulici máte hlavní cenu.
Dům Nory a Deana je prostě úchvatný
a všichni po něm touží.
No, jenom bych vám ráda
pogratulovala
k tomu, jak dobře se staráte o tohle malé hnízdečko.
Protože vím, že oba už máte
svůj věk, víte.
Vím, že máte byt na Floridě.
Jak to víte?
Nejspíš už přemýšlíte o tom,
kdy se poddáte té touze po teple
a přestěhujete se tam nadobro.
To nemůžete vědět.
No, já ale vím,
že váš dům je něco, čemu říkáme stigmatizovaná nemovitost.
Kvůli těm vraždám.
Váš dům se nejspíš prodá hluboko pod cenou,
možná až o 50 %.
A co od nás chcete?
Ráda bych váš dům prodala.
Nehledáme kupce.
To ani nemusíte. Prodejte ho mně.
Znáte Darrena Dunna z realitky?
Je to můj šéf.
Podnikáme spolu,
založili jsme si s. r. o. a kupujeme domy,
které potom přeprodáme.
A lidi jsou s námi vždycky spokojení.
Má rodina si prochází těžkým obdobím. To přece vidíte.
Copak nemáte špetku soucitu nebo důstojnosti?
Dostanu, co chci, víte?
Udělala jste dobře, že jste za mnou přišla, Noro.
Mluvila jsem s jedním známým.
Zná jednoho znalce písma.
Věří mu.
Ukázala jsem mu tu třetí obálku,
fotky prvních dvou a taky ukázky Deanova rukopisu,
které jste mi dala. Přání k narozeninám a valentýnky.
Varoval mě, že to není nejlepší vzorek.
Máme jen 30 písmen, osm čísel, lomítko a čárku.
To není moc, že?
Nemůže potvrdit, že všechny dopisy napsal jeden člověk.
Samozřejmě jsou podobné,
ale na obálkách je dost rozdílů v tazích pera.
Například tyto dva.
Jeden vede zespoda nahoru, druhý shora dolů.
Nemůže potvrdit, jestli jsou od stejné osoby, která píše lomítko různě,
nebo jestli druhá osoba napodobuje tu první.
Ale něčeho si všiml.
U té třetí obálky.
Vidíte to K ve slově „Brannock“?
Vidíte tu smyčku?
Řekl, že podle jeho zkušeností
ji píše jen asi jeden z deseti lidí.
Podívejte se sem.
Váš muž většinou nepíše hůlkovým písmem,
ale před pěti lety vám tak napsal valentýnku.
Poslední řádek zní:
„Miluju tě, paní Brannocková.“
Podívejte se na to K.
Nemohla jsem z něj dostat nic určitého.
Pořád opakoval, že to není dobrý vzorek.
Ale ptala jsem se, jaká je podle jeho názoru
pravděpodobnost, že ten, kdo psal valentýnku,
napsal i ta slova na obálce.
Co řekl?
Řekl, že si je na 70 až 80 % jistý, že to byla tatáž osoba.
Proč by to dělal vlastní rodině?
Když to byl jeho dům snů.
Byl nadšený z kuchyně, z města. Já jsem ho nenutila.
Byl stejně nadšený jako já.
Možná vám chtěl udělat radost, Noro.
Nejspíš to tak pořád je, a proto se nemůže přiznat.
Asi se do toho zamotal až moc.
Myslel si, že si něco může dovolit, ale zjistil, že nemůže.
Vlastně vím jistě, že to tak bylo.
Cože?
Šla jsem do banky, kde si vzal půjčku.
Mluvila jsem s jedním zaměstnancem.
Jeho kamarád Steve
mi řekl, co všechno musel se šéfem domluvit,
aby vám ten dům získal.
Dean vybral peníze z veškerých vašich investic, aby mu tu půjčku dali.
Akcie, cenné papíry, penzijní pojištění.
Ale o tom jste určitě věděla, ne?
Protože jste to musela taky podepsat.
No, já asi…
Podepisovalo se tolik věcí…
Dobře. To je vše… Jo, ještě jeden.
…asi jsem si nepřečetla drobné písmo.
Co je tohle?
Jen něco k penzijnímu pojištění.
Roth. Podepiš to tady a iniciály tady.
Nechala jsem to na něm.
Jo.
Věděla jsem, že veškeré peníze jdou na dům. Já…
Doslova veškeré peníze, Noro.
Kromě vaší karty AMEX
a vašeho účtu, na kterém máte asi 10 000.
Takže když jste se rozhodli zrenovovat kuchyň a sklep
navíc k té hypotéce,
opravdu na to už nebyly peníze. Tak šel zase za Stevem.
Ten ale řekl, že druhý úvěr rozhodně schválit nemůže,
ale že jsou jistí lidé,
kteří by mu peníze půjčili,
když jim to zase splatí.
Ale nešlo jen o vrácení peněz.
Byla to půjčka na 150 000 s vysokým úrokem.
To snad ne.
Já vím. Je to hodně.
Dobře, počkejte.
Ale to je problém jen do doby, než z něj udělají partnera, že?
Zlatíčko…
Partnera udělali z někoho jiného.
- Kdy? - To nevím.
Před pár týdny to řekl Steveovi,
ale ten si není jistý, kdy přesně se to stalo.
Dean si uvědomil, že nejenže koupil dům, který si nemůže dovolit,
ale nyní splácí vysoký úvěr nějakým podezřelým lidem,
ale přitom ho rozhodně nebude v dohledné době
schopen splatit.
Potřeboval z toho ven.
Jo.
Noro, je mi moc líto, že jsme na to přišly takhle.
Ale něco vám musím říct, drahá.
Už víme, kdo je Stráž.
Hej, Andrewe.
Co… Kam jdeš?
Kam sakra běžíš?
Hej, parchante!
- Nech mě! - To nic!
To je dobrý! Proč přede mnou utíkáš, kámo?
Tak proč mě honíš?
- Protože jsi mi lhal. - Nelhal!
Lhal jsi. Jsi herec.
- Neřekls mi, že jsi herec. - Neptal ses!
Zase lžeš? Vážně jsi bydlel v mým domě?
- Jo, kreténe! - Dobře.
A co ta blbost o Mitchovi a Mo?
Pořád si myslíš, že jsou v kultu krve?
A ty kecy o synovi?
Jdi do hajzlu! Všechno to byla pravda.
Jestli tomu nechceš věřit, posluž si.
Ale drž se ode mě dál, ty zasranej psychopate.
Sakra.
NORA BRANNOCKOVÁ
Noro?
Nevěděla jsem, že přijdeš. Mělas mi dát vědět.
Ahoj.
Co se děje?
Ale nic. Já jen…
Vypadá to, že se skoro všechno prodalo.
- Sedni si. - To není možný.
Donesu ti vodu.
Díky.
Asi bych to neměla ani vědět,
ale v dnešní době nemají lidi na práci nic lepšího než drby.
Slyšela jsem, co se stalo mezi tebou a Deanem.
Jo. Každý manželství jednou narazí na těžké období, ne?
Myslela jsem, že už ho máme za sebou, ale tomuhle se to nevyrovná.
No, jen ti chci říct, že ta výstava…
Mluví sama za sebe, protože mi říká,
že i kdybyste to s Deanem nevyřešili, dokážeš se o rodinu postarat.
Kolik umělců to může v dnešní době říct?
Vážně.
Za měsíc tě tu chci s další výstavou.
Co ty na to?
No, jo, jasně.
Dobře.
Haló?
Viděla jsem tě!
Deane! Jsi to ty?
Bože.
Vy jste ale lekavá.
Jak se to říká?
Kdo se snadno vyděsí,
nemá čisté svědomí.
Promiňte. Vystrašila jste mě.
Nevím, jestli to už víte,
ale Mitch a Mo, vaši sousedé přes ulici,
nakonec střeleni do obličeje nebyli.
Nevím, na čím pohřbu jsem byla.
Počkejte, někoho ale zastřelili, že?
Viděli jsme, jak odtamtud vezou těla. Manžel slyšel výstřely, tak…
Nemyslím si, že vašemu muži se dá úplně věřit.
Dobře.
A co vlastně potřebujete?
Zítra pořádám pro Mo oběd,
víte, v rámci dobrých sousedských vztahů.
Takový domácí bufet jako za starých časů.
Myslím, že byste měla přijít.
Ve dvanáct. Ne neberu jako odpověď.
- Dobře. - Dobře.
Nevadilo by vám přinést dušené? Máte recept?
No, takhle z hlavy ne, ale…
Tak kuře podle Nixona.
Rozehřejete troubu na 200 stupňů,
osmahnete vykostěné kuře,
dáte ho do pekáče,
přidáte brokolici, plechovku krémové houbové polévky,
posypete sýrem dle svého výběru.
Já bych zvolila nějaký výrazný čedar.
A pečete 35 minut.
- Dobře. - Jo?
Kuře podle Nixona.
Uvidíme se zítra.
Víš, Pearl, to je legrační, myslím, že jsem…
u tebe doma nebyla snad 20 let.
Ale je to tu stejný, jak si pamatuju.
No, rodiče dům koupili hned po svatbě ve 40. letech
a nikdy ho nepředělali.
A já taky ne.
Chtěla jsem ho zachovat tak, jak je.
Já vím, o co tu ve skutečnosti jde.
Když byl syn na střední, propadl drogám.
Zůstal psychicky narušený, to se někdy stává.
Je paranoidní, slýchá hlasy.
Dlouho jsme ho neviděli,
a když jsme ho viděli posledně, řekla jsem mu, že mám rakovinu,
že se to dá sice léčit,
ale nevím, kolik mi zbývá času.
A že se s Mitchem chystáme na Floridu.
Když jsme byli na dovolené,
šel do domova důchodců v New Havenu a našel tam dva postarší lidi…
kteří měli podobnou postavu jako já a jeho táta.
Přivedl je k nám domů
a zastřelil je. Zabil je.
Bože.
Aby dostal peníze z pojistky.
A pak… No, půjdu rovnou k věci.
Slyšela jsem, že vám chodí nějaký hrozný dopisy.
Když jsem to zjistila, hned jsem si řekla:
„Ale ne, to dělá Christopher.“
Mo, je divné, že to říkáš, protože já si celou dobu myslela,
že ty dopisy píše Jasper.
- To si děláte legraci. - Ne. Nemám na to žádný důkaz.
Jen jsem měla takový pocit.
Strašně se k tomu domu upnul
a před pár týdny
jsem si na něco vzpomněla. Stalo se to snad před pěti lety.
Přišel mi jeden dopis.
Nebyl dlouhý.
Psalo se v něm: „Óda na dům“.
A pak to pokračovalo asi takhle:
„Vážená paní Winslowová, líbí se mi váš dům.
Líbí se mi dívat se na něj. Líbí se mi, jak je jiný.
Váš dům je jedinečný.
Těší mě, že jste ho nezměnila.“
Máte ho ještě? Můžu ho vidět?
Ne, vyhodila jsem ho.
Ale, já…
Z nějakého důvodu jsem si vždycky myslela, že ho psal Jasper.
V té době jsme mluvili o tom, že to tu vymalujeme.
Myslela jsem, že mi tak možná chtěl říct, že tu malovat nechce.
A rukopis vypadal jako ten jeho?
Byl napsaný na stroji.
Ale on rád chodí do knihovny a tam psací stroje mají.
Řekl, že ho nepsal, ale utkvělo mi to.
Je Jasper doma?
Ne, šel na výtvarnou dílnu do komunitního centra.
Je tu někdo jiný?
Doufám, že je to pánská návštěva.
Že je ženě přes 50, neznamená, že už nemá svý potřeby.
Že, Pearly?
Ano, Mo, to je fakt.
ZADEJTE BEZPEČNOSTNÍ KÓD
Mami?
- Promiň… - Můžu s tebou mluvit?
Jo, jasně.
O co jde, zlato?
Vím, že jsem to s tátou zvorala.
Uvědomuju si to.
Když mě někdo naštve,
řeknu cokoliv, abych ho ranila.
Doslova cokoliv.
I když vím, že toho budu litovat.
To nic, zlato.
To zvládneme.
Óda na dům.
Naše sousedka Pearl dostala před lety dopis
s jakousi „Ódou na dům“.
Byl to milostný dopis jejich domu.
Myslela, že ho psal její bratr,
a Maureen
si myslí, že nám dopisy psal její syn.
Ale podle tebe je psal táta.
Ne, já…
Nemyslím, že to byl on.
Vyslechněte mě.
Dobře, tvrdil jste, že jste s tou holkou nespal,
- ale já vám nevěřil, že? - Jo.
No, zajímalo mě, kdo to je,
tak jsem si prošel záznam,
jestli třeba uvidím poznávačku jejího auta,
protože to, co jste řekl, nedává smysl.
Ale poslouchejte.
Nejen že k vám nepřijela autem,
ona k vám vůbec nepřijela.
Prošel jsem veškeré záznamy ze všech úhlů
až do dne, kdy jsem nainstaloval kamery.
Ani v jednom ze záznamů není.
Je vidět jen v ložnici.
Co tím chceš říct?
Kámo, netuším, jak se do domu dostala.
Co se děje?
Ahoj, tati.
Promluvíme si?
Ahoj.
Co tím chcete říct?
Ta holka v košilce s třešněmi je duch?
Ne, to už je trochu moc.
Ale kamery pokrývají celý perimetr domu.
A ložnici.
Tu jsem odpojil.
- Ona to viděla. - Odpojil ji.
Ellie. Domácí úlohy.
Jde o to, že nikde není záznam, jak vstupuje do domu.
Nikde. Ona sem prostě nepřišla.
A díval ses dvakrát?
Paní Brannocková, procházel jsem to pořád dokola,
protože je to fakt divný. Ne?
Buď se snesla padákem na střechu
a vlezla dovnitř komínem, nebo je tady uvnitř pořád.
Schovává se.
Nebo je tu nějaký vchod, o kterém nevíme.
Je to děsivý.
Podívejte, když mi váš muž řekl,
že ji nezná a že to někdo narafičil,
nevěřil jsem mu.
Ale teď mu věřím.
Opravdu.
Dáš nám chvilku?
Jo, jasně.
Položím ti pár otázek.
Jestli mi zalžeš, přísahám, že je mezi námi konec.
Rozumíš? Konec.
Nebudu lhát.
Zeptej se na cokoliv.
Spal jsi s ní?
Ne.
Nikdy jsem ji neviděl.
Nevím, jak se dostala do ložnice. Spal jsem.
Nevím, jak je to možný, ale přísahám, že je to pravda.
Dobře.
Píšeš ty dopisy?
Odpověz.
Jen ten poslední. Promiň.
- Promiň, zpanikařil jsem. - Ne. Ježiš.
Zpanikařil jsem. Hrozně toho lituju, ale nevěděl jsem, co dělat.
Bylo to kvůli té půjčce?
Proč jsi mi proboha neřekl, že z tebe neudělali partnera?
Nevěděl jsem jak.
Prostě nevěděl. Byl jsem v šoku.
Podfukem jsi mě přiměl vzdát se veškerých úspor,
celýho důchodovýho spoření!
Já vím. Mrzí mě to.
- Vím, že to vypadá hrozně. - Ne.
Mrzí mě to. Nevěděl jsem, co dělat.
Zlato, musíš mi věřit.
Ty první dva dopisy jsem nepsal.
Dobře.
Bože.
Noro.
Prosím, nerozváděj se se mnou kvůli tomu.
Prosím.
Neříkám, že se rozvedu.
Ale ani že ne.
Vem si kabát.
- Kam jdeme? - Za detektivem Chamberlandem.
Měl by už mít výsledky DNA z prvních dvou dopisů.
Myslím, že si je nechává pro sebe.
Tak jsem mu řekla, že pokud nám je nepředá,
zažaluju policejní oddělení.
Víte, tohle je divné.
Ukázalo se, že výsledky už máme pár dní, maximálně týden.
Omlouvám se. Nějaký pitomec mi to dal do pošty
pod kupu katalogů, na které jsem se nehodlal dívat,
takže jsem je neviděl.
Podívejte, letáky na hardware, pinball a arkádové hry.
Bylo to přímo pod nimi.
Takže se znovu omlouvám.
A ještě jste je neotevřel?
Ne. Čekal jsem s tím na vás.
Tak jdeme na to.
Dobře.
Tohle je vaše.
A…
Tady to je.
Bohužel nenašli shodu s nikým v databázi.
Ale vzorek DNA neobsahoval chromozom Y,
takže Stráž je žena.
Takže jsi nadobro zpátky?
Neodejdeš zase?
Prozatím.
Žít s vaším tátou není jednoduchý.
Jsem ráda, že jsi zpět.
Tak kam nás to dovedlo? Které ženy podezříváme?
No, Pearl, Mo, teda Velkou Mo a holku s culíkama.
Ale opakuju, že Andrew věřil, že to byli Mitch a Mo.
A teď s tím vraždícím synem je to ještě podivnější, ne?
Mo si myslí, že dopisy psal její syn,
- ale to nesouhlasí s tou DNA. - Ne.
A Pearl si myslí, že je píše Jasper.
Ale zase narážíme na DNA.
Jo, ta DNA.
Myslím, že s tou DNA bychom si měli dát pauzu.
Nevím jistě, jestli DNA na obálkách
patří tomu, kdo píše dopisy.
- Proč ne? - Nevím. Jen…
Ten, kdo ty dopisy píše,
si dává záležet na tom, aby s náma vyjebal.
Tak proč by si jednoduše
nenavlékl při psaní rukavice?
A potom nechá někoho olíznout obálku. Matku, sestru, přítelkyni, kohokoliv.
A je to, ženská DNA, ne?
A zase se točíme v kruhu.
- To bych udělal já. - No, ty víš jak na to.
Dobře. To jsem si zasloužil.
Dobře, tak co to znamená?
Chceš tím říct,
že ta DNA nám v ničem nepomůže?
Myslím že ne.
Jen nám dokázala, že pisatel dopisů
je buď žena nebo ženu zná.
Což je přibližně celá populace planety Země.
Takže jsme zas na začátku.
Je to John Graff. Viděl jsem ho, mluvil jsem s ním.
Ne, mluvil jsi s někým, o kom si myslíš, že to byl on.
Jo, v tomhle domě.
V domě, kde…
V domě, kde bydlel a zabil celou svou rodinu.
A pak se tu zjeví holka
na videu ve stejných šatech,
ve kterých byla zavražděna Graffova dcera. S culíky.
Myslíš, že je to náhoda?
Ne. Ale ani si nemyslím, že to znamená, že to byl John Graff.
Nikdy ho nechytili.
Vystřihl se ze všech fotek, aby ho nikdo nepoznal.
Tak proč by se vracel na jediný místo,
kde všichni ví, jak vypadá?
To zní dost hloupě, ne?
Proč by to dělal? Jen aby nás obtěžoval?
To nedává smysl.
Promiň, ale prostě nevěřím,
že tohle všechno je geniální plán nějaké 17leté holky.
Možná jsem blázen nebo sexistická, ale ona není Stráž.
Někdo ji najal.
Occamova břitva.
Jaké je nejjednodušší řešení?
Co někoho motivuje, aby psal ty dopisy?
Nevím.
Tys jeden napsal. O co ses pokoušel?
- Aby ses vzdala domu? - Přesně.
Ten, kdo to dělá, dům vážně chce.
Chce ho už dost dlouho a chce ho pro sebe.
Ahoj, krasavče. Chci se zeptat, jestli ten oběd platí.
Už mám dnes jen jednu schůzku
a pak se uvidíme.
Haló?
- Ahoj, zlato. - Ahoj.
Mám velkou novinku.
Máte nabídku!
Vážně? Dobře.
Ty ani…
No, víme, kdo to je?
Ne, je to nějaká firma,
ale na tom nesejde, protože chtějí platit hotově.
Dobře, kolik nabízí?
Jsi připravená?
1,9 milionu dolarů v hotovosti.
Měli byste to vzít!
Cože? Ne! My zaplatili 3,3 milionu.
Neprodáme dům za 1,9 milionu.
Ale no tak. O čem to mluvíš?
To nejspíš kvůli těm dopisům.
Někdo si myslí, že tam straší…
Ale to je fuk, podle mě je to asi nějakej developer,
kterýmu se líbí pozemek.
Srovná dům se zemí a postaví tam něco novýho.
Karen, ten dům nikdo nekoupí, jen aby ho srovnal se zemí.
Noro, vážně si myslím, že bys to měla zvážit.
Promluv si s Deanem a…
Víš co? Možná byste si mohli říct o dva miliony.
Ale podívej, podle mě bys měla zvážit i svůj emocionální stav.
Vážně.
Lepší nabídku nedostaneme.
Dobře, popřemýšlím o tom.
Dobře. Zavolej.
- Ahoj. - Čau.
Kdo to byl?
Ale nikdo. Ahoj.
Ahoj. Říkal jsem si, že bych udělal večeři.
Protože mi to fakt jde.
- Jo. Jasně. - Jo?
Dáš mi klíčky? Potřebuju zajet do klubu.
Jo.
Zdravím. Ráda bych mluvila s Kathy ze členství.
Chci se zeptat, proč nám pozastavili členství.
- Jistě. Zkusím ji sehnat. - Super. Díky.
Musíš sem hned přijet.
Já nevím. Vem si Uber.
Hele, tady doprava, prosím. Promiňte.
Takže on je ten chlap, se kterým celou dobu spí?
Jo. Musí to být on.
A ta věc s Graffem dává smysl.
Měla přístup k informacím, který se policie snažila ututlat.
Neuvěřitelný.
A pamatuješ, jak říkal:
„Vím, co vás to stálo, abyste si mohli dům dovolit.“
Jo, takhle to věděl.
Dobře, jsem tu.
Mimochodem, nemůžeme si koupit druhý auto?
A já na to: „Tak jo, díky.“
Ahoj. Co tady vy dva děláte?
Netušil jsem, že spolu chodíte.
Ahoj. Nechodíme.
Ne, my jen… máme pozdní oběd.
Ani jsme nevěděli, že se znáte.
Protože jste to nikdy nezmínili, což je divný.
Co se děje? Přijdete sem a rušíte nás.
Jste to vy. Vy jste Stráž.
Nebo možná jste to vy oba. Jeden z vás.
Noro, nemůžeš dělat takový prohlášení.
Stráž chce, abychom vypadli z domu, že?
Kdo mě přesvědčuje, ať ho prodám, od chvíle, kdy jsme se nastěhovali? Ty.
Protože jsi řekla, že máte finanční potíže.
A přesně tak se to dozvěděl on.
Jak jste říkal, co nás to stálo.
To je jasná úvaha. Je to dům za tři miliony.
A ona mě přesvědčovala, že mě podvádíš.
- Přímo u tamtoho stolu. - Cože?
„Holka s culíčkama.“
Divná fráze jen pár týdnů předtím,
než se nám v ložnici zjeví holka s culíčkama
oblečená jako zavražděná dívka.
Jmenovala se Pat Graffová.
- Říká vám to jméno něco, detektive? - Ne.
Vážně ne?
Tohle je šílený.
Ochranka!
To je odporný. Taková urážka.
Vážně. A víš ty co? Já myslela, že jsme kámošky.
Můžu kvůli tomu přijít o licenci.
Chtělas dům, co sis nemohla dovolit,
takže ti pomohl tím, že nás terorizoval, abychom ho prodali levně.
A skoro to vyšlo.
Za 1,9 milionu by sis ho koupit mohla, co?
Dokonce jsi nás donutila ho zrenovovat, abys za něj měla víc.
Tak řekni, Karen, čí je ta firma, co dala nabídku? Tvoje?
Nebo jeho? Nebo vás obou?
A ty divný katalogy.
Proč máte na stole katalog na pinball?
Já vím proč, pinball by byl v pánské zašívárně super.
Dobře. To je…
Tady detektiv Chamberland.
Potřebuju jednotku do sportovního klubu.
Posral jste to a dobře to víte.
Najal jste chlapa, aby předstíral, že je dozor
a že vyvraždil celou svou rodinu?
A doporučil Theodoru Birchovou. Taky v tom jede?
Promiňte, oni se k vám připojí?
Víte co?
Tohle všechno vás brzo zavalí. Jasný? Tohle celý.
Očekávejte žalobu, protože jste skončil.
- Skončil jste. - Jo.
Víte co, možná zavolám kamarádce z časopisu,
protože je načase, aby celej svět zjistil,
co se u vás doma děje!
Takhle už žít nemůžeme. Zblázníme se z toho.
Já vím, ale všechno to sedí, ne?
Neřekli jsme nic, co by nebyla pravda.
Snaží se nás zmást, abychom vypadali jako cvoci,
ale to je tím, že jsme na něco kápli.
Jo, ale co naděláme? Nic z toho nemůžeme dokázat.
No, zatím ne, ale až promluvíme s Theodorou?
Jestli v tom jede Chamberland, pak ona taky.
Ne?
Tohle není zdravý.
Už nás ani nepoznávám.
Nejprve musíme splatit ten dluh, do kterýho jsi nás dostal,
a potom bych dům prodala.
Vezmeme nejlepší nabídku a budeme mít svůj život zpátky.
Má výstava se vyprodala.
Bude to dobrý.
Počkej, cože? Výstava se vyprodala?
Jo.
Myslím, že jsem něco našla.
Pamatuješ, jak jsi mluvila o Ódě na dům?
- V dopise, co dostala sousedka? - Jo.
Hledala jsem to na sociálních sítích. Podívej, co mi to našlo.
- To si děláš srandu. - Je to celá skupina.
Chodili na Westfieldskou střední.
Měli stejnýho angličtináře,
kterej jim zadal tenhle úkol, co se jim tak líbil.
Jakej úkol?
Všichni měli najít dům, co se jim líbí,
a asi ho zkoumat nebo něco.
Potom mu měli napsal milostnej dopis.
Sakra, Ellie.
Někdo sem přidal svůj dopis.
„Milý dome na Hollyhock Ridge 89, jsi překrásný.“
LAYNA ROBERTSOVÁ
„Starý a větrem ošlehaný tu stojíš už 99 let.
Myslíš, že tu budeš stát za dalších 99?“
Počkej, kdo byl ten učitel a kdy zemřel?
Kdo říká, že zemřel? Je v té skupině.
Jmenuje se Roger Kaplan. Našla jsem si ho.
Žije ve Westfieldu na Oak Street 71.
Viděla jsem ho.
Co tím myslíš?
Tady při prohlídce domu.
Nerad ruším.
Dole je něco, co budete chtít vidět.
Studený vzduch.
Jde odtud, což nedávalo smysl.
- A když jsme sundali sádrokarton… - Jo?
Nemohl jsem najít, odkud to jde.
Samé cihly, žádné škvíry.
Ale potom jeden z chlapů ten problém našel.
Sledujte.
Bože můj.
To je tunel.
Do jiné části domu?
- Netuším. Teď jsme ho našli. - Ne.
Vlastně jsou v takhle starých domech docela běžné.
Za prohibice jimi dopravovali chlast.
Andrew říkal, že je tu tunel.
Kašlu na to. Jdu tam.
Počkej. Jdu s tebou.
Měli byste mít přilbu.
Sakra.
Proboha.
Zlato, pojďme zpět.
Nemůžu tomu uvěřit.
Jsi v pohodě? Pozor.
Smrdí to tu.
Počkej. Bože.
- Prosím, pojďme pryč. - To je dobrý!
Bože můj.
Kde to jsme?
Počkej.
Sakra. Haló?
Kdo jste?
Sakra.
Kdo jste?
Překlad titulků: Tereza Kochova