‎UN SERIAL NETFLIX
‎DEAN ȘI NORA BRANNOCK ‎PLAN DE FAMILIE - D. BRANNOCK
‎Nu.
‎NUMERE APELATE
‎Motelul Tides. Tammy la telefon.
‎Alo? E cineva acolo?
‎Alo?
‎Da, sunt Nora Brannock
‎și trebuie să te văd imediat.
‎Nora, ce mai faci?
‎Nu prea bine.
‎Presupun că Dean ți-a zis deja ‎că momentan nu mai stă acasă.
‎Da. Fata din filmarea din dormitor.
‎Mi-a spus că nu știe cine e.
‎Zice că nu s-a culcat cu ea.
‎Asta mi-a spus și mie.
‎Și tu îl crezi?
‎L-am crezut.
‎Nu e genul să facă așa ceva.
‎Recunosc că îmi place mult de Dean.
‎Dar acea filmare…
‎Dormitorul vostru, ‎o fată de 17 ani cu codițe…
‎Cam vorbește de la sine.
‎Ce e?
‎Acel cuvânt, „codițe”.
‎Ce e cu el?
‎E foarte specific,
‎și acum câteva săptămâni am auzit-o ‎pe Karen folosindu-l,
‎iar acum și pe tine.
‎Înainte de asta ‎nu cred că l-am mai auzit de 20 de ani.
‎Dar nu pentru asta m-ai sunat, nu?
‎Nu.
‎Am vrut să mă uit ‎la desfășurătorul apelurilor lui,
‎pentru a vedea dacă găsesc ‎un număr pe care nu-l recunosc.
‎Al ei. Al fetei.
‎N-am găsit nimic pe telefonul lui,
‎așa că m-am gândit: ‎„Rahat! Poate că a sunat-o din casă,
‎de pe telefonul fix.”
‎Dar nu asta am găsit.
‎Mai ții minte că ți-am zis ‎că am primit un telefon la motel,
‎când stăteam acolo cu copiii?
‎Alo?
‎Era în jurul orei 1:00…
‎Alo?
‎Îmi amintesc.
‎Așa că am verificat desfășurătorul ‎și iată-l!
‎E chiar aici.
‎La ora 1:04, la motel, ‎de pe telefonul nostru fix.
‎Sfinte Sisoe!
‎Dră Birch, cred că soțul meu ‎este cel care scrie scrisorile.
‎Cred că s-a panicat.
‎Nu ne permiteam casa,
‎voia să dea înapoi și nu-mi putea spune.
‎Așa că s-a gândit: ‎„Dacă pot să o sperii suficient,
‎își va dori să vindem casa.”
‎Cred că Dean este. El este Observatorul.
‎Bună! Sunt Karen.
‎Karen Calhoun ‎de la agenția imobiliară Darren Dunn.
‎Putem discuta puțin?
‎Sunt o mulțime de zvonuri
‎și voiam să știți
‎că nu vă voi cere niciun detaliu, bine?
‎Încă nu vrem să vorbim despre asta.
‎Înțelegi?
‎De aceea am spus că nu voi cere detalii.
‎Da.
‎Chiar dacă dvs. ați vrea ca eu să știu ‎ce s-a întâmplat de fapt,
‎ale cui au fost cadavrele…
‎V-aș spune:
‎„Vă rog, nu vreau să știu.”
‎Nu vrem să discutăm.
‎Da, exact.
‎Uitați…
‎Știți, eu lucrez în imobiliare.
‎Și voiam să vă spun ‎că aveți o casă superbă
‎și stați peste drum de adevăratul trofeu.
‎Casa Norei și a lui Dean e impresionantă
‎și toată lumea și-o dorește.
‎Îmi permiteți
‎să vă felicit
‎pentru cât de bine ați avut grijă ‎de mica voastră avere,
‎fiindcă știu că amândoi aveți…
‎o anumită vârstă…
‎Știu că aveți acel apartament din Florida.
‎De unde știi asta?
‎Probabil că vă tot gândiți
‎când vă veți muta, în sfârșit, acolo,
‎ca niște păsări călătoare.
‎N-ai de unde să știi.
‎Ei bine, știu
‎că acum casa voastră e ceea ce noi numim ‎o proprietate stigmatizată.
‎Din cauza crimelor.
‎Probabil că se va vinde ‎cu mult mai puțin decât prețul cerut.
‎Cu până la 50%.
‎Și ce vrei?
‎Aș vrea să mă ocup de vânzarea casei.
‎N-o punem la vânzare.
‎Nu e nevoie. Mi-o vindeți mie.
‎Îl cunoașteți pe Darren Dunn?
‎E șeful meu.
‎Noi lucrăm împreună,
‎creăm un SRL, apoi cumpărăm case,
‎le renovăm și le revindem.
‎Și oamenii sunt mereu foarte mulțumiți.
‎Familia mea trece printr-o perioadă ‎foarte dificilă, după cum vezi.
‎Chiar nu ai pic de empatie sau demnitate?
‎Eu obțin ceea ce-mi doresc.
‎Ai făcut bine că ai apelat la mine, Nora.
‎Am vorbit cu contactul meu din FBI.
‎Știe un specialist în grafologie.
‎Un tip în care are încredere.
‎I-am arătat acestui tip al treilea plic,
‎pozele primelor două ‎și mostrele cu scrisul lui Dean
‎pe care mi le-ai dat. ‎Felicitări de aniversare, de Sf. Valentin…
‎M-a avertizat ‎că n-a fost cea mai bună mostră.
‎Avem 30 de litere, opt cifre, ‎o bară oblică și o virgulă.
‎Nu avem prea mult material, nu?
‎Nu poate spune dacă toate scrisorile ‎au fost scrise de aceeași persoană.
‎E evident că sunt similare,
‎dar sunt suficiente discrepanțe între ele ‎în ce privește unele linii trasate.
‎De exemplu, aceste două linii de aici.
‎Una a fost trasată în sus, ‎cealaltă, în jos,
‎deci nu poate spune dacă e o persoană ‎care scrie bara oblică în două feluri
‎sau dacă e o a doua persoană ‎care o copiază pe prima.
‎Dar uite ce a observat!
‎Al treilea plic.
‎Vezi litera „k” din „Brannock”?
‎Vezi bucla aia?
‎A zis că, din experiența lui,
‎doar una din zece persoane face asta.
‎Uită-te aici!
‎De obicei, ‎soțul tău nu scrie cu majuscule,
‎dar a scris cu majuscule pe o felicitare ‎de Sf. Valentin de acum cinci ani.
‎Pe ultimul rând scrie:
‎„Te iubesc, dnă Brannock.”
‎Uită-te la ultimul „k”!
‎N-am obținut o confirmare clară de la tip.
‎Zicea întruna că asta nu e o mostră bună.
‎Dar l-am întrebat, după părerea lui,
‎care-s șansele ‎ca persoana care a scris felicitarea
‎să fi scris și cuvintele de pe plic.
‎Ce a zis?
‎A zis că e 70-80% sigur ‎că e aceeași persoană.
‎De ce ar face asta propriei sale familii?
‎Asta era casa visurilor lui.
‎Era entuziasmat de bucătărie, de oraș… ‎Doar nu l-am obligat eu.
‎Era la fel de entuziasmat ca mine.
‎Poate a vrut să-ți facă pe plac, Nora.
‎Cred că încă vrea asta ‎și de aceea nu poate să recunoască.
‎Cred că a mers prea departe.
‎A crezut că-și permite ceva, ‎după care a realizat că nu e așa.
‎De fapt, știu că asta s-a întâmplat.
‎Poftim?
‎Am fost la banca ‎de la care v-ați împrumutat.
‎Am vorbit cu tipul, neoficial.
‎Prietenul lui, Steve,
‎mi-a povestit despre tertipurile ‎pe care le-a făcut
‎ca să puteți lua casa aia.
‎Dean a lichidat toate investițiile ‎pentru a obține acel împrumut.
‎Stocuri, garanții, ‎fondurile voastre de pensii.
‎Dar sigur ai știut despre asta, nu?
‎Fiindcă a fost nevoie de semnătura ta.
‎Păi, presupun că…
‎Au fost multe acte de semnat…
‎Bun. Asta e tot… Da, încă una.
‎…și cred că am citit pe diagonală…
‎Ce sunt astea?
‎Niște chestii legate de pensii.
‎Fondul individual de pensie. ‎Semnează aici!
‎L-am lăsat să se ocupe.
‎Da.
‎Și știam că toți banii noștri ‎s-au dus pe casă. Eu…
‎Literalmente toți banii voștri, Nora.
‎În afară de cardul tău AMEX
‎și un cont curent ‎în care mai sunt vreo zece mii.
‎Deci, când ați decis să renovați bucătăria ‎și subsolul,
‎pe lângă ipotecă,
‎de fapt, banii nu existau. ‎Așa că s-a întors la prietenul lui, Steve.
‎Dar Steve i-a zis: „Sub nicio formă ‎nu-ți pot aproba un al doilea împrumut.
‎Dar există niște tipi
‎care te-ar putea împrumuta,
‎atâta timp cât îi plătești înapoi.”
‎Aia n-a fost o refinanțare.
‎A fost un împrumut de 150.000 de dolari ‎cu dobândă mare.
‎Ce mama naibii?
‎Știu. E mult.
‎Bine, stai!
‎Asta e o problemă ‎doar până când devine partener, nu?
‎Scumpo…
‎Dean nu a fost ales ca partener.
‎- Când? ‎- Nu știu.
‎I-a spus lui Steve acum câteva săptămâni,
‎dar Steve nu știe sigur ‎când s-a întâmplat.
‎Deci Dean nu doar că realizează ‎că nu-și permite casa cumpărată,
‎dar acum a luat și un împrumut ‎cu dobândă mare de la niște dubioși
‎și nu există nicio șansă să îi poată plăti
‎în viitorul apropiat.
‎Avea nevoie de o scăpare.
‎Da.
‎Nora, îmi pare rău ‎că a trebuit să aflăm în acest fel.
‎Dar trebuie să-ți spun ceva.
‎Acum știm cine este Observatorul.
‎Hei, Andrew!
‎Ce… Unde te duci?
‎Unde naiba te duci?
‎Hei, nenorocitule!
‎- Dă-mi drumul! ‎- E în regulă.
‎Totul e în regulă. ‎De ce fugi de mine, frate?
‎De ce mă urmărești?
‎- Fiindcă m-ai mințit. ‎- Ba nu!
‎M-ai mințit. Ești actor.
‎- Nu mi-ai spus că ești actor. ‎- N-ai întrebat!
‎Mă minți? Ai locuit în casa mea?
‎- Da, dobitocule! ‎- Bine.
‎Cum rămâne cu Mitch și Mo?
‎Tot crezi că sunt într-un cult sângeros?
‎Ce ai zis de fiul tău?
‎Du-te dracu'! Tot ce ți-am zis e adevărat.
‎E treaba ta dacă nu vrei să crezi.
‎Dar stai naibii ‎departe de mine, psihopatule!
‎La naiba!
‎Nora?
‎N-am știut că vii. Trebuia să mă anunți.
‎Bună!
‎Ce ai?
‎Nimic. Eu doar…
‎Pare că s-au vândut aproape toate piesele.
‎- Ia loc! ‎- Nu pot să cred.
‎Să-ți aduc niște apă.
‎Mulțumesc.
‎Probabil că n-ar trebui să știu asta,
‎dar lumea n-are altceva mai bun de făcut ‎decât să bârfească
‎și am auzit ‎ce se întâmplă cu tine și Dean.
‎Da. Fiecare căsnicie are câte un moment ‎dificil, nu?
‎Am crezut că noi l-am avut deja, ‎dar nu se compară cu ăsta.
‎Atunci, dă-mi voie să-ți spun ‎că această expoziție…
‎a fost revelatoare, ‎fiindcă îmi dă de înțeles
‎că, dacă nu merge relația cu Dean, ‎îți poți întreține familia.
‎Câți artiști pot spune asta acum?
‎Serios.
‎Luna viitoare te vreau înapoi ‎cu altă expoziție.
‎Ce zici de asta?
‎Da, desigur.
‎Bun.
‎Hei!
‎Te-am văzut!
‎Dean! Tu ești?
‎Dumnezeule!
‎Cineva e cam agitată.
‎Cum era zicala?
‎„Dacă o doamnă e prea agitată,
‎ascunde secrete de lumea toată.”
‎Scuze. M-ai speriat.
‎Nu știam dacă ai auzit,
‎dar Mitch și Mo, ‎vecinii tăi de peste drum…
‎Se pare că nu au murit împușcați în față.
‎Nu știu la înmormântarea cui am fost.
‎Dar totuși cineva a fost împușcat.
‎Am văzut când au scos cadavrele ‎și soțul meu a auzit împușcături, deci…
‎Nu cred că acum putem avea încredere ‎în soțul tău.
‎Bine.
‎Mai exact, ce vrei de la mine?
‎Mâine o să organizez un prânz pentru Mo,
‎ca să fiu o vecină bună și toate cele.
‎Fiecare aduce câte ceva de mâncare.
‎Chiar cred că ar trebui să vii.
‎La ora 12:00. Nu accept un refuz.
‎- Bine. ‎- Bine.
‎Te-ar deranja să aduci o mâncare la tavă? ‎Ai vreo rețetă?
‎Acum nu-mi vine niciuna, dar…
‎Atunci, pui Nixon.
‎Încălzești cuptorul,
‎călești niște pui dezosat,
‎îl pui într-o tavă de 20 pe 30.
‎Adaugi broccoli, ‎o conservă de supă-cremă de ciuperci,
‎presari brânză la alegere pe deasupra…
‎Eu prefer cheddar.
‎Și apoi le lași la cuptor 35 de minute.
‎- Bine. ‎- În regulă?
‎Pui Nixon.
‎Ne vedem mâine.
‎Pearl, e ciudat. Nu cred că am mai intrat…
‎în casa ta de vreo 20 de ani.
‎Dar este exact așa cum mi-o aminteam.
‎Părinții mei au cumpărat casa ‎imediat după căsătorie, în anii '40,
‎și nu au redecorat-o niciodată.
‎Așa că n-am făcut-o nici eu.
‎Am vrut să o păstrez așa cum e.
‎Știu despre ce e vorba cu acest prânz.
‎Când fiul meu era la liceu, ‎s-a apucat de droguri,
‎ceea ce i-a declanșat ‎niște probleme psihice.
‎Paranoia… Aude voci.
‎Nu l-am mai văzut de ceva timp,
‎și ultima dată am vorbit ‎pentru a-l informa că am cancer,
‎că e tratabil,
‎dar cine știe cât timp mi-a mai rămas?
‎Și că eu și Mitch plecăm în Florida.
‎Dar, când eram în vacanță,
‎s-a dus la un adăpost de oameni ai străzii ‎din New Haven și a găsit doi bătrâni…
‎cu aceeași statură ‎ca mine și ca tatăl lui.
‎I-a adus în casa noastră.
‎I-a împușcat și i-a omorât.
‎Dumnezeule!
‎Ca să ia banii de asigurare.
‎Apoi… Aș putea să vă zic și asta.
‎Se zvonește ‎că ai primit niște scrisori urâte, Nora.
‎Și, imediat ce am auzit asta, m-am gândit:
‎„O, nu! E Christopher.”
‎Mo, e atât de ciudat că spui asta, ‎fiindcă, în tot acest timp,
‎am crezut că Jasper le-a scris.
‎- Glumești. ‎- Nu. Adică, nu am nicio dovadă.
‎E doar o senzație pe care o am.
‎E atât de atașat de casa voastră
‎și, acum câteva săptămâni,
‎mi-am amintit ceva ce s-a întâmplat ‎în urmă cu vreo cinci ani.
‎Și eu am primit o scrisoare.
‎Nu era lungă.
‎Scria: „Odă unei case.”
‎Apoi spunea ceva de genul:
‎„Dragă dră Winslow, iubesc casa dvs.
‎Ador să mă uit la ea. ‎Ador cât de diferită este.
‎Casa dvs. este atât de specială!
‎Mă bucur atât de mult ‎că nu ați schimbat-o!”
‎O mai ai? Aș putea să o văd?
‎Nu, am aruncat-o.
‎Dar eu…
‎Nu știu de ce, dar mereu am crezut ‎că Jasper a scris-o.
‎La vremea respectivă discutaserăm ‎despre zugrăvitul casei
‎și am crezut că e modul lui de a spune ‎că nu-și dorește asta.
‎Dar scrisul? Semăna cu al lui?
‎Era dactilografiată.
‎Dar îi place să meargă la bibliotecă, ‎unde au mașini de scris.
‎El zice că nu a făcut-o, ‎dar mi-a rămas în cap.
‎Jasper e aici?
‎Nu, e la un curs de artizanat ‎la centrul comunitar.
‎Mai e cineva aici?
‎Sper că e un admirator.
‎Dacă o femeie are peste 50 de ani, ‎nu înseamnă că nu mai are nevoi.
‎Nu-i așa, Pearly?
‎Da, Mo, așa e.
‎INTRODUCEȚI CODUL DE SECURITATE
‎Mamă?
‎- Scuze, tu… ‎- Putem vorbi?
‎Da, desigur.
‎Ce e, scumpo?
‎Știu că am dat-o-n bară cu tata.
‎Mi-am dat seama
‎că, atunci când cineva mă supără,
‎aș zice orice ca să-l rănesc.
‎Aș face orice.
‎Chiar dacă știu că voi regreta.
‎E în regulă, scumpo.
‎Vom trece peste asta.
‎Odă unei case.
‎Vecina noastră, Pearl, ‎a primit o scrisoare mai demult
‎și acesta era titlul ei, „Odă unei case”.
‎Era o scrisoare de dragoste ‎pentru casa lor.
‎A crezut că fratele ei a scris-o.
‎Iar Maureen
‎crede că fiul ei ne scrie scrisorile.
‎Dar tu crezi că e tata.
‎Nu, eu…
‎Nu cred că e el.
‎Doar ascultă-mă!
‎Bine, ai zis că nu te-ai culcat ‎cu fata din dormitorul tău,
‎- …iar eu nu te-am crezut, da? ‎- Da.
‎Eram curios să aflu cine e.
‎Așa că m-am uitat pe filmări
‎ca să văd dacă-i găsesc ‎numărul de înmatriculare,
‎fiindcă nu avea sens ce ziceai.
‎Și fii atent!
‎Nu doar că n-a venit la tine acasă ‎cu mașina,
‎dar nu a venit deloc.
‎Am parcurs filmările secundă cu secundă, ‎din toate unghiurile,
‎până în ziua ‎în care am montat camerele, da?
‎Și nu apare pe nicio filmare.
‎Nu apare decât în dormitor.
‎Ce vrei să spui?
‎Frate, nu știu cum a intrat în casă.
‎Ce se întâmplă?
‎Bună, tată!
‎Putem vorbi?
‎Bună!
‎Deci, ce zici?
‎Că fata în rochia cu cireșe e o fantomă?
‎Nu. E puțin cam exagerat,
‎dar camerele acoperă ‎tot exteriorul casei, da?
‎Și dormitorul.
‎Am scos-o pe aia.
‎- M-a văzut ea. ‎- Da.
‎Ellie! Ai teme de făcut.
‎Nu există nicio înregistrare ‎cu fata asta care intră în casă.
‎Niciuna. Adică nu apare.
‎Ai verificat?
‎Dnă Brannock, ‎le-am parcurs de nenumărate ori…
‎Fiindcă e ciudat. Nu-i așa?
‎Ori fata asta s-a parașutat pe acoperiș
‎și a intrat prin șemineu, ‎ori e mereu aici.
‎Se ascunde.
‎Ori mai e o intrare despre care nu știm.
‎E atât de înspăimântător!
‎Când soțul dvs. mi-a spus prima dată
‎că nu știe cine e fata aceea ‎și că e o înscenare,
‎nu l-am crezut.
‎Acum îl cred.
‎Dacă mai contează.
‎Ne lași un minut singuri?
‎Da, desigur.
‎O să-ți pun niște întrebări
‎și, dacă mă minți, ‎îți jur că s-a terminat.
‎Înțelegi? S-a terminat.
‎Nu te voi minți.
‎Întreabă-mă orice vrei!
‎Ți-ai tras-o cu fata aia?
‎Nu.
‎N-am văzut-o în viața mea.
‎Nu știu cum a ajuns în cameră. ‎Nu m-am trezit.
‎Nu știu cum, dar jur că spun adevărul.
‎Bine.
‎Tu scrii acele scrisori?
‎Răspunde-mi!
‎Doar pe ultima. Îmi pare rău.
‎- Îmi pare rău. M-am panicat. ‎- Doamne!
‎M-am panicat. Îmi pare atât de rău acum, ‎dar n-am știut ce să fac.
‎Din cauza împrumutului?
‎De ce naiba nu mi-ai zis ‎că nu te-au făcut partener?
‎N-am știut cum.
‎N-am știut cum. Eram în stare de șoc.
‎Și m-ai păcălit să semnez ‎să retragem economiile,
‎fondurile de pensii!
‎Știu. Îmi pare rău.
‎- Știu că nu arată bine. ‎- Nu!
‎Îmi pare rău. N-am știut ce să fac.
‎Iubito, trebuie să mă crezi.
‎Nu eu am scris primele două scrisori.
‎Bine.
‎Dumnezeule!
‎Nora!
‎Te rog, nu divorța de mine din cauza asta!
‎Te rog.
‎Nu zic că divorțez de tine.
‎Nu zic nici că n-o voi face.
‎Ia-ți haina!
‎- Unde mergem? ‎- La detectivul Chamberland.
‎Trebuie să fi ajuns rezultatul ADN ‎de la primele scrisori.
‎Cred că trage de timp.
‎L-am sunat și i-am zis că, dacă nu-l are,
‎dau în judecată departamentul de poliție.
‎Să vedeți ce chestie!
‎Se pare că rezultatul venise ‎acum câteva zile
‎și, îmi cer scuze, ‎dar un prost mi l-a pus în tăviță,
‎sub niște cataloage idioate ‎pe care n-aveam de gând să mă uit,
‎așa că nu l-am văzut.
‎Uitați, ‎Echipament de restaurări, ‎companie de pinball, jocuri vintage.
‎Era chiar aici.
‎Deci, din nou, îmi cer scuze.
‎Și încă nu l-ați deschis?
‎Nu. V-am așteptat.
‎Ia să vedem!
‎În regulă.
‎Astea sunt ale voastre.
‎Și…
‎Așa!
‎Nu se potrivește cu nimeni ‎din baza noastră de date.
‎Mostra ADN nu conține cromozomul Y,
‎deci Observatorul vostru este o femeie.
‎Te-ai întors de tot?
‎Adică nu mai pleci iar?
‎Momentan.
‎Nu e ușor să fii căsătorit cu mine.
‎Mă bucur că te-ai întors.
‎Deci ce facem cu informația asta? ‎Cine sunt suspectele noastre?
‎Pearl, Mo, Mo cea Mare și Codițe.
‎Repet, Andrew mereu a crezut ‎că sunt Mitch și Mo.
‎Și acum, cu crimele fiului, ‎a devenit și mai ciudat, nu?
‎Mo crede că fiul ei scrie scrisorile.
‎- Dar asta nu se potrivește cu ADN-ul. ‎- Nu.
‎Apoi Pearl crede ‎că Jasper scrie scrisorile,
‎dar, din nou, treaba cu ADN-ul.
‎Da, treaba cu ADN-ul.
‎Cred că ar trebui ‎să luăm o pauză de la ADN.
‎Nu sunt sigur că ADN-ul de pe plic
‎e al celui care scrie scrisorile.
‎- De ce nu? ‎- Nu știu. Eu doar…
‎Oricine scrie scrisorile…
‎Efortul pe care-l depune ‎ca să-și bată joc de noi…
‎De ce n-ar face un efort în plus,
‎punându-și mănuși ca să scrie scrisorile?
‎Și să pună pe altcineva să lingă plicul. ‎Pe mama, sora, iubita, nu contează.
‎Și iată, ADN de femeie!
‎Și acum alergăm iar în jurul cozii.
‎- Eu așa aș face. ‎- Păi, te pricepi, nu-i așa?
‎Bine, am meritat asta.
‎Deci, ce înseamnă?
‎Vrei să spui
‎că toată treaba cu ADN-ul feminin ‎nu ne ajută?
‎Nu cred că ajută.
‎Asta îmi spune doar că autorul scrisorilor
‎e ori femeie, ori cunoaște o femeie,
‎iar asta restrânge căutările ‎la toată populația Pământului.
‎Am revenit la pornire.
‎E John Graff. L-am văzut, am vorbit cu el.
‎Nu, ai vorbit cu cineva ‎despre care crezi că e el.
‎Da, în casa asta.
‎Casa în care…
‎Casa în care a locuit ‎și și-a ucis întreaga familie.
‎Apoi fata asta intră în casă,
‎e filmată purtând aceeași rochie
‎în care a fost ucisă fata lui Graff. ‎Cu codițe.
‎Crezi că e o coincidență?
‎Nu, dar nu cred că asta înseamnă ‎că e John Graff.
‎Nu l-au prins.
‎Și-a decupat fața din toate pozele cu el, ‎fiindcă nu voia să fie recunoscut.
‎Atunci, de ce ar veni în singurul loc
‎în care toată lumea știe cum arată?
‎Pare stupid, nu?
‎De ce ar face asta? ‎Doar ca să ne hărțuiască?
‎N-are niciun sens.
‎Îmi pare rău, pur și simplu nu cred
‎că o fată de 17 ani e capul ‎tuturor acestor răutăți.
‎Poți să-mi spui că-s nebună sau sexistă, ‎dar nu ea e Observatorul.
‎A angajat-o cineva.
‎Briciul lui Occam.
‎Care e cea mai simplă soluție?
‎Ce motivează pe cineva ‎să scrie acele scrisori?
‎Nu știu.
‎Tu ai scris una. Ce încercai să faci?
‎- Voiam să te fac să renunți la casă. ‎- Exact.
‎Și oricine face asta ‎chiar își dorește casa.
‎O vrea de ceva timp și o vrea pentru el.
‎Bună, frumosule! ‎Voiam doar să confirm masa de prânz.
‎Mai am o treabă de rezolvat astăzi,
‎apoi ne vedem acolo.
‎Alo?
‎- Bună, dragă! ‎- Bună!
‎Am vești importante.
‎Ai primit o ofertă!
‎Serios? Bun.
‎N-o să…
‎În primul rând, știi de la cine?
‎Nu, e un SRL,
‎dar nu contează, ‎pentru că plătesc cu banii jos.
‎Bine, care este oferta?
‎Ești pregătită?
‎Oferă 1,9 milioane de dolari, banii jos.
‎Cred că ar trebui să accepți.
‎Poftim? Nu. Am dat 3,3 milioane pe ea.
‎N-o vindem pentru 1,9, Karen.
‎Haide! Despre ce vorbești?
‎E probabil din cauza scrisorilor.
‎Unii oameni cred că e bântuită…
‎Nu știu, dar teoria mea este ‎că probabil e un dezvoltator
‎căruia îi place terenul.
‎O să dărâme casa, ‎descântă terenul și reconstruiește.
‎Karen, nu cumpără nimeni casa asta ‎doar ca s-o dărâme.
‎Nora, chiar cred ‎că ar trebui s-o iei în considerare.
‎Trebuie să vorbești cu Dean și…
‎Știi ce? ‎Am putea să le cerem două milioane.
‎Cred că ar trebui să te gândești ‎și la starea ta emoțională.
‎Chiar cred asta.
‎N-o să primim ceva mai bun.
‎Bine, o să mă gândesc.
‎Bun. Sună-mă înapoi!
‎- Bună! ‎- Bună!
‎Cine era?
‎Nimeni important. Bună!
‎Mă gândeam că aș putea ‎să pregătesc cina diseară.
‎Fiindcă sunt foarte bun la asta.
‎- Da. Sigur. ‎- Da?
‎Îmi dai cheile? ‎Trebuie să trec pe la clubul de societate.
‎Da.
‎Bună! Doresc să vorbesc cu Kathy, ‎vreau s-o întreb
‎de ce ni s-a anulat calitatea de membri.
‎- Sigur. Să văd dacă pot da de ea. ‎- Grozav! Mersi.
‎Vreau să vii aici imediat.
‎Nu știu. Ia un Uber!
‎Amice, virează la dreapta aici, ‎te rog! Scuze.
‎Deci el e tipul cu care și-a tras-o ‎în tot acest timp?
‎Da, el trebuie să fie.
‎Și are sens treaba cu John Graff.
‎A avut acces la informațiile ‎pe care poliția voia să le mușamalizeze.
‎Incredibil!
‎Și ții minte cum zicea:
‎„Știm cât de greu v-a fost ‎să vă permiteți casa.”
‎Da, așa a știut.
‎Bine, ajung imediat.
‎Apropo, putem să mai luăm o mașină?
‎Și am spus: „Bine, mersi.”
‎Bună! Ce naiba faceți aici?
‎Nu știam că sunteți împreună.
‎Bună! Nu suntem.
‎Doar serveam un prânz tardiv.
‎Nici măcar nu știam că vă cunoașteți.
‎Fiindcă n-ați pomenit de asta, cam ciudat.
‎Ce se întâmplă? ‎Ați venit aici, ne-ați întrerupt…
‎Tu ești. Tu ești Observatorul.
‎Sau poate că sunteți amândoi. ‎Unul dintre voi.
‎Nora, nu poți să faci astfel de afirmații.
‎Oricine e Observatorul ‎vrea să plecăm din casa aia.
‎Cine mi-a spus să vând casa aia ‎din ziua în care ne-am mutat? Tu.
‎Fiindcă spuneai ‎că aveți probleme cu banii.
‎Și așa a aflat și el, nu?
‎Prostiile cu „cât de greu v-a fost”.
‎E o presupunere solidă. ‎E o casă de 3.000.000$.
‎Și ea a încercat să mă convingă ‎că mă înșeli.
‎- Chiar la masa aia. ‎- Poftim?
‎„O fată cu codițe.”
‎Ciudată expresie, ‎folosită cu săptămâni înainte
‎să apară o fată cu codițe ‎în dormitorul nostru,
‎îmbrăcată ca fata ucisă.
‎Numele ei era Pat Graff.
‎- Îți sună cunoscut, dle detectiv? ‎- Nu.
‎Nu? Serios?
‎E o nebunie.
‎Paza!
‎E strigător la cer! Nu, e calomnie.
‎Este. Știi ce? Credeam că suntem prietene.
‎Pot să pierd licența din cauza asta.
‎Voiai casa, dar nu ți-o puteai permite,
‎așa că el te-a ajutat să ne hărțuiești, ‎ca să fim dispuși s-o vindem ieftin.
‎Și aproape a funcționat.
‎Ți-o permiteai la 1,9, nu?
‎Ne-ai pus să o și renovăm un pic, ‎ca s-o vinzi mai scump.
‎Spune-mi, Karen, ‎cine e în spatele SRL-ului? Tu ești?
‎Sau el? Sau amândoi?
‎Și cataloagele alea ciudate…
‎De ce ai avea pe birou ‎un catalog de aparate de pinball?
‎Știu, un aparat de pinball ar da grozav ‎într-un „bârlog”.
‎Bun, asta e pur și simplu…
‎Aici detectiv Chamberland.
‎Vreau un echipaj ‎la Clubul de Societate Westfield.
‎Ai dat-o în bară și știi asta, bine?
‎Ai angajat un tip ‎care s-a prefăcut că e inspector
‎și s-a prefăcut că și-a ucis familia?
‎Și ai recomandat-o pe Theodora Birch. ‎E și ea implicată?
‎Mă scuzați, vi se alătură?
‎Știi ce?
‎Totul se dărâmă în capul tău. ‎Bine? Totul, frate.
‎O să te dăm în judecată, gata.
‎- Ești terminat. ‎- Da.
‎O să-mi sun prietenul de la ‎Page Six,
‎cred că e timpul să știe toată lumea
‎ce se întâmplă în casa voastră!
‎Nu putem trăi așa. O luăm razna.
‎Știu, dar totul se leagă, nu?
‎Doar n-am spus ceva neadevărat.
‎Încearcă să ne manipuleze ‎ca să părem nebuni,
‎din cauză că avem o pistă.
‎Da, dar ce putem face? ‎Nu putem dovedi nimic.
‎Nu încă, dar după ce vorbim cu Theodora?
‎Dacă e implicat Chamberland, și ea este.
‎Nu?
‎Nu e sănătos.
‎Nici măcar nu ne mai recunoaștem.
‎Mai întâi trebuie să plătim împrumutul ‎în care ne-ai băgat,
‎apoi eu zic să vindem casa.
‎Acceptăm cea mai bună ofertă ‎și ne recăpătăm viețile.
‎Am vândut tot la expoziție.
‎O să ne descurcăm.
‎Stai așa… Ai vândut tot la expoziție?
‎Da.
‎Cred că am găsit ceva.
‎Mai știți despre „Odă unei case”?
‎- Scrisoarea primită de vecini. ‎- Da.
‎M-am uitat pe rețelele sociale. ‎Uite primul lucru afișat!
‎- Nu-mi vine să cred! ‎- Da, e un grup întreg.
‎Toți au absolvit Liceul Westfield.
‎Au avut același profesor
‎care presupun că le-a dat tema. ‎Le-a plăcut tuturor.
‎Care a fost tema?
‎Trebuiau să găsească o casă ‎care să le placă mult
‎și să o studieze sau ceva de genul ăsta.
‎Apoi i-au scris o scrisoare de dragoste.
‎Măi să fie, Ellie!
‎Cineva și-a publicat tema.
‎„Dragă Hollyhock Ridge, nr. 89. ‎Ești o casă splendidă.”
‎„Ai reușit să rămâi puternică ‎timp de 99 de ani.
‎Crezi că o să mai reziști încă 99 de ani?”
‎Stai, cine e profesorul? Și când a murit?
‎Cine a spus că e mort? E în grup.
‎Se numește Roger Kaplan. ‎Tocmai l-am căutat.
‎Locuiește pe strada Oak, la nr. 71.
‎Am mai văzut fața asta.
‎Cum adică?
‎Aici, la prezentarea casei.
‎Scuze de deranj.
‎E ceva la subsol ‎și cred că vreți să vedeți.
‎Aer rece.
‎Vine de aici, ceea ce nu avea logică.
‎- Și, când am dat jos peretele… ‎- Da?
‎Nu mi-am dat seama de unde venea.
‎Zid de cărămidă, fără spărturi.
‎Dar un coleg a găsit problema.
‎Priviți!
‎Dumnezeule!
‎E un tunel.
‎Duce în altă parte a locuinței?
‎- N-am idee. Abia l-am descoperit. ‎- Nu!
‎Sunt destul de comune ‎în casele vechi din zona de nord-est.
‎Aici ascundeau alcoolul ‎în timpul prohibiției.
‎Andrew a spus că sunt tuneluri.
‎La naiba! O să intru.
‎Stai puțin! Vin cu tine.
‎Ar trebui să porți cască.
‎Măiculiță!
‎Dragă, hai să ne întoarcem!
‎Nu-mi vine să cred!
‎Ești bine? Ai grijă!
‎Miroase urât aici.
‎Stai! O, Doamne!
‎- Hai să ne întoarcem! ‎- E în regulă.
‎Dumnezeule!
‎Ce e locul ăsta?
‎Ai grijă!
‎Rahat! Hei!
‎Cine ești?
‎Fir-ar să fie!
‎Cine ești?
‎Subtitrarea: Diana Lupu