‫- סדרה של NETFLIX -‬
‫- דין ונורה בראנוק‬ ‫תוכנית משפחתית -‬
‫לא.‬
‫- מספר שחויג -‬
‫- 01:04 בבוקר -‬
‫טיידס מוטור אין. מדברת תמי.‬
‫הלו? יש שם מישהו?‬
‫הלו.‬
‫כן, מדברת נורה בראנוק,‬
‫ואני חייבת להיפגש איתך מייד.‬
‫נורה, מה שלומך?‬
‫לא משהו.‬
‫אני מניחה שדין אמר לך‬ ‫שהוא לא גר כרגע בבית.‬
‫כן. הנערה בסרטון בחדר השינה.‬
‫הוא אמר לי שהוא לא יודע מי היא.‬
‫הוא אומר שהוא לא שכב איתה.‬
‫זה גם מה שהוא אמר לי.‬
‫ואת מאמינה לו?‬
‫כלומר, האמנתי.‬
‫זה פשוט לא מתאים לו.‬
‫אני חייבת לומר, אני מחבבת את דין מאוד.‬
‫אבל הסרטון הזה…‬
‫חדר השינה שלכם, נערה בת 17 עם קוקיות.‬
‫זה די מדבר בעד עצמו.‬
‫מה?‬
‫המילה הזאת, "קוקיות".‬
‫מה איתה?‬
‫היא פשוט ספציפית כל כך,‬
‫ובדיוק שמעתי את חברתי, קארן,‬ ‫אומרת אותה במועדון לפני כמה שבועות,‬
‫ועכשיו גם את.‬
‫לפני כן, נראה לי ש-20 שנים לא שמעתי אותה.‬
‫אבל זאת לא הסיבה שהתקשרת אליי, נכון?‬
‫נכון.‬
‫אז רציתי לבדוק את רישומי השיחות שלו,‬
‫כדי לראות אם אולי יש מספר שאני לא מזהה.‬
‫את שלה. של הנערה.‬
‫לא היה כלום בטלפון הנייד שלו,‬
‫אז חשבתי, "שיט, אולי התקשר אליה מהבית,‬
‫"מהטלפון הקווי".‬
‫אבל זה לא מה שמצאתי.‬
‫את זוכרת שאמרנו לך שהתקשרו אליי אל המוטל‬
‫כשהייתי שם לבד עם הילדים?‬
‫הלו?‬
‫בסביבות 1:00 בבוקר…‬
‫הלו?‬
‫אני זוכרת.‬
‫אז בדקתי את רישומי השיחות, ושם זה מופיע.‬
‫ממש שם.‬
‫ב-01:04 אל המוטל מהטלפון הקווי שלנו.‬
‫לא ייאמן.‬
‫מיס בירץ', נראה לי שבעלי הוא זה‬ ‫שכותב את המכתבים ההם.‬
‫נראה לי שהוא התחרפן.‬
‫לא היה לנו כסף לבית.‬
‫הוא רצה שנוותר, אבל לא היה מסוגל לומר לי.‬
‫אז הוא חשב, "אם פשוט אפחיד אותה,‬
‫"אפחיד מספיק, היא תרצה למכור את הבית".‬
‫אני חושבת שזה דין. הוא הצופה.‬
‫היי! אני קארן.‬
‫קארן קלהון מנדל"ן דארן דאן.‬
‫נוכל לפטפט שנייה?‬
‫כלומר, השמועות משתוללות‬
‫ואני פשוט רציתי שתדעו‬
‫שלא אבקש פרטים, בסדר?‬
‫בעלי ואני לא מוכנים לדבר על זה.‬
‫את מבינה?‬
‫לכן אמרתי שלא אבקש פרטים.‬
‫כן.‬
‫כלומר, גם אם רציתם שאדע מה באמת קרה,‬
‫למשל, זהות הגופות…‬
‫אתם יודעים, הייתי פשוט אומרת,‬
‫"בבקשה, לא רוצה לשמוע". אתם יודעים?‬
‫לא רוצים לדבר על זה.‬
‫כן, בדיוק. כן.‬
‫כן, טוב, תראו.‬
‫אני עוסקת בנדל"ן, כן?‬
‫ופשוט רציתי לומר שהבית שלכם מהמם‬
‫ושאתם גרים בול מול הפרס האמיתי.‬
‫הבית של נורה ודין פשוט מדהים,‬
‫וכולם רוצים את הבית הזה.‬
‫בכל מקרה, האם אוכל לקחת רגע‬
‫ופשוט לומר כל הכבוד‬
‫על כך שטיפלתם יפה כל כך‬ ‫בנכס הקטן והמדהים הזה,‬
‫כי אני יודעת ששניכם…‬
‫בגיל מסוים ו…‬
‫אני יודעת שיש לכם דירה בפלורידה.‬
‫איך את יודעת את זה?‬
‫אתם בטח חושבים ומתלבטים,‬
‫"מתי צפוניים שכמונו ישיקו את כנפיהם הקטנות‬
‫"ויעברו דרומה לתמיד?"‬
‫את לא יודעת את זה.‬
‫טוב, מה שאני כן יודעת‬
‫זה שעכשיו הבית שלכם‬ ‫הוא מה שנקרא נכס מוכתם.‬
‫זה בגלל הרציחות.‬
‫פשוט, הבית שלכם יימכר בפחות ממחיר השוק,‬
‫עד 50 אחוזים פחות.‬
‫אז מה את רוצה?‬
‫אני רוצה למכור את הבית שלכם למענכם.‬
‫לא נפרסם אותו.‬
‫אין צורך. פשוט תמכרו אותו לי.‬
‫מכירים את דארן דאן מנדל"ן דארן דאן?‬
‫הוא הבוס שלי,‬
‫ומה שאנחנו עושים, אנחנו עובדים יחד.‬
‫הקמנו חברה בע"מ ואנחנו קונים בתים,‬
‫משפצים ומוכרים אותם.‬
‫ואנשים תמיד מרוצים מאוד.‬
‫המשפחה שלי עוברת תקופה קשה מאוד.‬ ‫את רואה את זה.‬
‫אין לך אמפתיה, אין לך כבוד?‬
‫אני משיגה את מבוקשי, את יודעת?‬
‫היה חכם מצדך לפנות אליי, נורה.‬
‫דיברתי עם המכר שלי בבולשת.‬
‫הוא מכיר גרפולוג.‬
‫בחור שהוא בוטח בו.‬
‫הראיתי לבחור את המעטפה השלישית,‬
‫וצילומים של השתיים הראשונות‬ ‫והדוגמאות שנתת לי‬
‫של כתב היד של דין,‬ ‫ברכות לימי הולדת, יום האהבה.‬
‫הוא הזהיר אותי שזו לא הדוגמה הכי טובה.‬
‫יש לנו 30 אותיות,‬ ‫שמונה ספרות, לוכסן ופסיק.‬
‫אין הרבה עם מה לעבוד, נכון?‬
‫הוא מתקשה לומר בוודאות‬ ‫אם כל המכתבים נכתבו על ידי אדם אחד.‬
‫ברור שהם דומים,‬
‫אבל יש מספיק הבדלים‬ ‫בחלק ממשיכות העט בין המעטפות.‬
‫שתי השורות האלה, למשל.‬
‫אחת נכתבת כלפי מעלה, והשנייה כלפי מטה,‬
‫כך שהוא לא יכול לדעת‬ ‫אם זה אדם אחד שכותב לוכסן בשתי דרכים,‬
‫או אם יש אדם שני שמעתיק את הראשון.‬
‫אבל הנה משהו שהוא כן שם לב אליו.‬
‫המעטפה השלישית.‬
‫רואה את האות קיי ב"בראנוק"?‬
‫רואה את הלולאה?‬
‫הוא אמר, בהתבסס על הניסיון שלו,‬
‫שרק אחד מעשרה אנשים עושה את זה.‬
‫תראי פה.‬
‫בעלך בדרך כלל לא כותב רק באותיות גדולות,‬
‫אבל הוא כן כתב רק באותיות גדולות‬ ‫ביום האהבה לפני חמש שנים.‬
‫בשורה האחרונה כתוב,‬
‫"אני אוהב אותך, גברת בראנוק".‬
‫תסתכלי על הקיי האחרונה.‬
‫עכשיו, לא הצלחתי לגרום לבחור להתחייב.‬
‫הוא כל הזמן דיבר על זה שזו לא דוגמה טובה.‬
‫אבל שאלתי אותו, רק הדעה שלו,‬
‫מה הסיכוי שהאדם שכתב את ברכת יום האהבה‬
‫כתב גם את המילים על המעטפה הזאת.‬
‫מה הוא אמר?‬
‫הוא אמר שהוא בטוח ב-70 עד 80 אחוזים‬ ‫שזה אותו אדם.‬
‫למה הוא עולל דבר כזה למשפחה שלו?‬
‫זה היה בית החלומות שלו.‬
‫הוא התלהב מהמטבח, מהעיירה…‬ ‫וזה לא שהכרחתי אותו.‬
‫הוא התלהב בדיוק כמוני.‬
‫הוא אולי רצה לרצות אותך, נורה.‬
‫נראה לי שהוא עדיין רוצה,‬ ‫ולכן הוא לא מסוגל להודות בזה.‬
‫נראה לי שזה היה גדול עליו.‬
‫הוא חשב שיוכל לשלם על משהו,‬ ‫ואז הבין שלא יצליח.‬
‫למעשה, אני יודעת שזה מה שקרה.‬
‫מה?‬
‫הלכתי לבנק שקיבלתם ממנו הלוואה.‬
‫דיברתי עם הבחור, שלא לפרוטוקול.‬
‫החבר שלו, סטיב,‬
‫הוא סיפר על שבעת מדורי הגיהינום‬ ‫שעבר מול הבוס שלו‬
‫כדי להשיג לכם את הבית.‬
‫דין פדה כמעט את כל ההשקעות שלכם‬ ‫כדי לקבל את ההלוואה.‬
‫מניות, איגרות חוב, פנסיה.‬
‫אבל ודאי ידעת את זה, נכון?‬
‫כי היית צריכה לאשר את זה בחתימה.‬
‫טוב, אני… אני מניחה שאני…‬
‫חתמנו על הרבה דברים…‬
‫טוב. זה הכול… כן, עוד אחד.‬
‫…ואני מניחה שלא קראתי את האותיות הקטנות…‬
‫מה אלה?‬
‫סתם דברים שקשורים לפנסיה.‬
‫קופת הגמל. תחתמי שם, ושם בראשי תיבות.‬
‫…נתתי לו לקחת פיקוד.‬
‫כן.‬
‫וידעתי שכל הכסף שלנו יושקע בבית. אני…‬
‫ממש כל הכסף שלכם, נורה.‬
‫מלבד כרטיס אמקס שלכם‬
‫וחשבון עו"ש עם כ-10,000 דולרים.‬
‫אז כשהחלטתם לשפץ את המטבח והמרתף‬
‫בנוסף למשכנתה,‬
‫לא היה לכם כסף. אז הוא חזר לחברו סטיב,‬
‫אבל סטיב אמר,‬ ‫"אין סיכוי שאוכל לאשר הלוואה שנייה,‬
‫"אבל יש אנשים‬
‫"שילוו לך כסף‬
‫"כל עוד תחזיר להם אותו".‬
‫זה לא היה מיחזור משכנתה.‬
‫זו הייתה הלוואה‬ ‫של 150,000 דולר בריבית גבוהה.‬
‫לא ייאמן.‬
‫אני יודעת. זה קשה.‬
‫טוב, רגע.‬
‫זאת בעיה רק עד שיתמנה כשותף, נכון?‬
‫מתוקה…‬
‫מינו מישהו אחר על פניו.‬
‫מתי?‬ ‫-אני לא יודעת.‬
‫הוא סיפר לסטיב לפני כמה שבועות,‬
‫אבל סטיב לא בטוח מתי זה קרה.‬
‫אז פתאום, לא רק שדין מבין‬ ‫שהוא קנה בית שלא יוכל לשלם עליו,‬
‫כעת יש לו הלוואה בריבית גבוהה‬ ‫מאנשים מפוקפקים‬
‫ואין סיכוי שהוא יוכל לשלם להם‬
‫בעתיד הקרוב.‬
‫הוא הזדקק לדרך מילוט.‬
‫כן.‬
‫נורה, אני מצטערת כל כך שנאלצנו לגלות ככה.‬
‫אבל אני חייבת לומר לך משהו.‬
‫עכשיו אנחנו יודעות מי הצופה.‬
‫היי, אנדרו.‬
‫מה… לאן אתה הולך?‬
‫לאן לעזאזל אתה הולך?‬
‫היי! היי, בן זונה!‬
‫עזוב אותי!‬ ‫-זה בסדר!‬
‫הכול בסדר! למה אתה בורח ממני, אחי?‬
‫למה אתה רודף אחריי?‬
‫כי שיקרת לי.‬ ‫-לא נכון!‬
‫שיקרת לי. אתה שחקן.‬
‫לא אמרת לי שאתה שחקן.‬ ‫-לא שאלת!‬
‫אתה משקר לי? גרת בבית שלי?‬
‫כן, מניאק!‬ ‫-טוב.‬
‫מה עם הזיבולים על מיץ' ומו?‬
‫אתה עדיין חושב שהם חברים בכת דמים שכונתית?‬
‫הזיבולים על הבן שלך?‬
‫לך לעזאזל! כל מה שסיפרתי לך הוא אמת.‬
‫אם אתה לא רוצה להאמין, בעיה שלך.‬
‫אבל תתרחק ממני, חתיכת פסיכופת מזוין.‬
‫פאק.‬
‫- נורה בראנוק -‬
‫נורה?‬
‫לא ידעתי שאת באה. היית צריכה ליידע אותי.‬
‫היי.‬
‫מה קרה?‬
‫כלום. אני פשוט…‬
‫נראה שכמעט כל הפריטים נמכרו.‬
‫שבי, בבקשה.‬ ‫-אני לא מאמינה.‬
‫אביא לך מים.‬
‫תודה.‬
‫אני בטח לא אמורה לדעת את זה,‬
‫אבל בימינו לאנשים אין מה לעשות מלבד לרכל,‬
‫ושמעתי מה קורה בינך לבין דין.‬
‫כן. כל נישואים עוברים תקופות קשות, נכון?‬
‫חשבתי שעברנו את שלנו, אבל זה לא התקרב לזה.‬
‫אם כך, אוכל רק לומר, התערוכה…‬
‫היא ממש פקחה את עיניי, כי היא אומרת לי,‬
‫"היי, אם לא יסתדר בינך לבין דין,‬ ‫תוכלי לפרנס את המשפחה שלך".‬
‫כמה אמנים יכולים לומר את זה בימינו?‬
‫ברצינות.‬
‫אני רוצה שתחזרי הנה‬ ‫עם תערוכה נוספת בחודש הבא.‬
‫איך זה נשמע?‬
‫כלומר, כן, כמובן.‬
‫יופי.‬
‫- דין -‬
‫הלו?‬
‫ראיתי אותך!‬
‫דין! זה אתה?‬
‫אלוהים.‬
‫מישהי טיפה עצבנית.‬
‫מה הפתגם ההוא?‬
‫"פילגש שלא קל לה‬
‫"שומרת סודות בלילה."‬
‫סליחה. פשוט הבהלת אותי.‬
‫לא ידעתי אם שמעת,‬
‫אבל מיץ' ומו, השכנים שלכם שגרו מעבר לרחוב…‬
‫מסתבר שהם לא נרצחו‬ ‫באמצעות ירי לפרצוף ברובה ציד.‬
‫אני לא יודעת לאיזו לוויה הלכתי.‬
‫רגע, אבל מישהו נורה.‬
‫כלומר, ראינו שהוציאו משם גופות‬ ‫ובעלי שמע יריות, אז…‬
‫לא ממש נראה לי שאפשר בשלב הזה לבטוח בבעלך.‬
‫טוב.‬
‫מה בדיוק את צריכה ממני?‬
‫מחר אערוך ארוחת צהריים לכבוד מו,‬
‫פשוט כדי להיות שכנה טובה.‬
‫ערב-רב בסגנון אמריקני.‬
‫נראה לי שכדאי שתבואי.‬
‫בשעה 12:00. לא אסכים לסירוב.‬
‫טוב.‬ ‫-טוב.‬
‫תסכימי להביא קדרה? יש לך מתכון?‬
‫אין לי בשלוף, אבל…‬
‫אז עוף ניקסון.‬
‫חממי את התנור ל-220,‬
‫תשחימי עוף בלי עצמות,‬
‫תכניסי לתבנית בגודל 20 על 30.‬
‫תוסיפי ברוקולי, פחית מרק פטריות,‬
‫פזרי מעל גבינה, מה שבא לך…‬
‫אני מעדיפה צ'דר חריפה וטעימה,‬
‫ואז תאפי במשך 35 דקות.‬
‫בסדר.‬ ‫-טוב?‬
‫עוף ניקסון.‬
‫נתראה מחר.‬
‫את יודעת, פרל, זה מצחיק. נראה לי שאני לא…‬
‫הייתי בתוך הבית שלך כבר איזה 20 שנים?‬
‫אבל הוא… בדיוק כפי שזכרתי אותו.‬
‫הוריי קנו את הבית הזה‬ ‫עם נישואיהם בשנות ה-40,‬
‫ומעולם לא שיפצו אותו,‬
‫אז גם אני לא שיפצתי.‬
‫פשוט רציתי לשמר אותו כפי שהוא.‬
‫אני יודעת מה הסיבה האמיתית לארוחה הזו.‬
‫כשבני היה בתיכון, הוא הסתבך בסמים‬
‫וזה יכול לעשות את זה, זה מעורר מחלות נפש.‬
‫הפרנויה… הוא שומע קולות.‬
‫מזמן לא התראינו,‬
‫ובפעם האחרונה שדיברנו,‬ ‫זה היה כדי לספר לו על הסרטן שלי,‬
‫שהוא בר טיפול,‬
‫אבל מי יודע כמה זמן נותר לי,‬
‫ושמיץ' ואני נוסעים לפלורידה.‬
‫אבל בזמן שהיינו בחופשה,‬
‫הוא הלך למקלט לדרי רחוב בניו הייבן‬ ‫ומצא שני קשישים…‬
‫עם אותו מבנה הגוף שיש לאביו ולי,‬
‫והוא הביא אותם אל הבית שלנו,‬
‫והוא ירה בהם והוא הרג אותם.‬
‫אלוהים.‬
‫בשביל דמי הביטוח.‬
‫ואז… טוב, אני צריכה לומר את זה.‬
‫השמועה אומרת שקיבלתם מכתבים גועליים, נורה,‬
‫וברגע ששמעתי, מייד חשבתי,‬
‫"אוי, לא, זה כריסטופר".‬
‫מו, מוזר כל כך שאמרת את זה,‬ ‫כי כל הזמן הזה,‬
‫חשבתי שג'ספר כתב את המכתבים.‬
‫את צוחקת עליי.‬ ‫-לא. כלומר, אין לי ראיות.‬
‫זו פשוט הרגשה שיש לי.‬
‫הוא מחובר כל כך אל הבית שלכם,‬
‫ולפני כמה שבועות,‬
‫נזכרתי במשהו שקרה לפני איזה חמש שנים.‬
‫אני קיבלתי מכתב בדואר.‬
‫הוא לא היה ארוך.‬
‫"שיר הלל לבית", כך נכתב,‬
‫ואז היה כתוב שם משהו כמו,‬
‫"מיס וינסלו היקרה, אני אוהב את ביתך.‬
‫"אני אוהב להביט בו,‬ ‫אני אוהב כמה שהוא שונה.‬
‫"הבית שלך מיוחד כל כך.‬
‫"אני שמח כל כך שלא שינית בו דבר".‬
‫הוא עדיין אצלך? אוכל לראות אותו?‬
‫לא, זרקתי אותו.‬
‫אבל אני…‬
‫משום מה, תמיד חשבתי שג'ספר כתב אותו.‬
‫כלומר, בזמנו דיברנו על כך שנצבע את הבית,‬
‫וחשבתי שזו דרכו לומר שהוא לא רוצה את זה.‬
‫וכתב היד? זה הכתב שלו?‬
‫הוא היה מודפס.‬
‫אבל הוא אוהב ללכת לספרייה,‬ ‫ויש שם מכונות כתיבה.‬
‫הוא אומר שזה לא הוא,‬ ‫אבל אני לא משתחררת מהתחושה הזו.‬
‫ג'ספר פה?‬
‫לא, הוא בשיעור מלאכת יד במתנ"ס.‬
‫יש פה אדם נוסף?‬
‫אני מקווה שזה אדון שבא לבקר.‬
‫רק משום שאישה עברה את גיל 50,‬ ‫זה לא אומר שאין לה צרכים נשיים.‬
‫נכון, פרלי?‬
‫כן, מו, זה נכון.‬
‫- הכנס סיסמה‬ ‫אנטר -‬
‫אימא?‬
‫סליחה, את…‬ ‫-אפשר לדבר איתך?‬
‫כן, בטח.‬
‫מה העניין, מתוקה?‬
‫אני יודעת שפישלתי עם אבא.‬
‫אני מבינה, כאילו,‬
‫כשמישהו מרגיז אותי,‬
‫אומר הכול כדי לפגוע בו.‬
‫אעשה הכול.‬
‫גם אם אני יודעת שאתחרט.‬
‫זה בסדר, מתוקה.‬
‫אנחנו נתגבר על זה.‬
‫שיר הלל לבית.‬
‫השכנה שלנו, פרל, היא קיבלה מכתב לפני שנים,‬
‫וזו הייתה הכותרת, "שיר הלל לבית".‬
‫זה היה מכתב אהבה, בעצם, אבל לבית שלהם.‬
‫והיא חשבה שאחיה כתב אותו.‬
‫ומורין,‬
‫היא חושבת שבנה כותב לנו את המכתבים.‬
‫אבל את חושבת שזה אבא.‬
‫לא, אני…‬
‫אני לא מאמינה שזה הוא.‬
‫פשוט תקשיב לי.‬
‫טוב, אמרת שלא שכבת‬ ‫עם הנערה ההיא בחדר השינה שלך‬
‫ולא האמנתי לך, נכון?‬ ‫-נכון.‬
‫אז סקרן אותי לדעת מי היא.‬
‫אז עברתי על הסרטונים‬
‫כדי לחפש את לוחית הרישוי על הרכב שלה,‬
‫ודרכה את זהותה,‬ ‫כי לא היה היגיון במה שאמרת.‬
‫אבל תראה איזה קטע.‬
‫לא רק שהיא לא מגיעה אליכם במכונית,‬
‫היא לא מגיעה בכלל.‬
‫עברתי על כל שנייה של הסרטונים מכל זווית,‬
‫אחורה בזמן עד ליום התקנת המצלמות, טוב?‬
‫והיא לא מופיעה בשום סרטון.‬
‫היא מופיעה רק בחדר השינה שלך.‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫אחי, אני לא מבין איך היא נכנסה לבית שלכם.‬
‫מה קורה?‬
‫היי, אבא.‬
‫נוכל לדבר?‬
‫היי.‬
‫אז מה אנחנו אומרים?‬
‫שהנערה בשמלת הדובדבנים היא רוח רפאים?‬
‫לא. כלומר, זה טיפה מטורף,‬
‫אבל המצלמות מסקרות‬ ‫את כל הצד החיצוני של הבית, נכון?‬
‫ואת חדר השינה שלנו.‬
‫הוצאתי אותה.‬
‫היא ראתה שהוצאתי.‬ ‫-זה נכון.‬
‫אלי. שיעורים.‬
‫העניין הוא שאין שום תיעוד‬ ‫של הכניסה של הנערה לבית שלכם.‬
‫אין. היא לא מגיעה לכאן.‬
‫ובדקת פעמיים?‬
‫גברת בראנוק, עברתי על זה שוב ושוב ושוב…‬
‫כי זה מוזר. נכון?‬
‫או שהיא צנחה על הגג‬
‫וירדה דרך הארובה,‬ ‫או שהיא כל הזמן בתוך הבית.‬
‫מסתתרת.‬
‫או שיש כניסה אחרת שאנחנו לא יודעים עליה.‬
‫זה פשוט מפחיד כל כך.‬
‫תראי, כשבעלך אמר לי לראשונה‬
‫שהוא לא ידע מי הנערה ושטומנים לו פח,‬
‫לא האמנתי לו.‬
‫כעת אני מאמין.‬
‫אם זה שווה משהו.‬
‫אתה יכול לתת לנו דקה?‬
‫כן, כמובן.‬
‫אשאל אותך כמה שאלות,‬
‫ואם תשקר לי,‬ ‫אני נשבעת באלוהים שהקשר בינינו ייגמר.‬
‫אתה מבין אותי? ייגמר.‬
‫לא אשקר לך.‬
‫שאלי מה שאת רוצה.‬
‫זיינת את הנערה הזאת?‬
‫לא.‬
‫בחיים לא ראיתי אותה.‬
‫אני לא יודע איך היא נכנסה לחדר.‬ ‫לא התעוררתי.‬
‫אני לא יודע איך,‬ ‫אבל אני נשבע באלוהים שאני דובר אמת.‬
‫טוב.‬
‫אתה כותב את המכתבים ההם?‬
‫ענה לי.‬
‫רק את האחרון. אני מצטער.‬
‫מצטער. נתפסתי לבהלה.‬ ‫-אלוהים…‬
‫נתפסתי לבהלה. אני מתחרט‬ ‫על זה כל כך, אבל לא ידעתי מה לעשות.‬
‫זה היה בגלל ההלוואה?‬
‫למה, בשם האלוהים,‬ ‫לא יכולת לומר לי שלא נעשית שותף?‬
‫לא ידעתי איך.‬
‫לא ידעתי איך. הייתי בהלם.‬
‫ובגללך אישרתי ופדיתי את כל החסכונות שלנו,‬
‫הפנסיה המזוינת שלנו!‬
‫אני יודע. אני מצטער.‬
‫אני יודע שזה נראה רע.‬ ‫-לא.‬
‫אני מצטער. לא ידעתי מה לעשות.‬
‫מותק, את חייבת להאמין לי.‬
‫לא כתבתי את שני המכתבים הראשונים.‬
‫בסדר.‬
‫אלוהים.‬
‫נורה.‬
‫בבקשה אל תתגרשי ממני בגלל זה.‬
‫בבקשה.‬
‫אני לא אומרת שאתגרש ממך.‬
‫ואני לא אומרת שלא אתגרש.‬
‫קח את המעיל שלך.‬
‫למה? לאן הולכים?‬ ‫-אל הבלש צ'מברלנד.‬
‫תוצאות הדנ"א מהמכתבים הראשונים‬ ‫אמורות להיות מוכנות.‬
‫לדעתי הוא לא משחרר אותן.‬
‫התקשרתי ואמרתי שאם לא יגיעו עד סוף היום,‬
‫אתבע את המשטרה.‬
‫יודעים מה, סיפור מצחיק.‬
‫מתברר שהתוצאות הגיעו‬ ‫לפני כמה ימים, שבוע גג,‬
‫ואני מתנצל, אבל איזה טמבל‬ ‫שם אותן במגירת הדואר שלי‬
‫מתחת לכמה קטלוגים מטומטמים‬ ‫שלא התכוונתי להביט בהם,‬
‫אז לא ראיתי אותן.‬
‫תראו, "רסטוריישן הארדוור",‬ ‫חברת פינבול, משחקי וינטג'.‬
‫זה היה פה, ממש מתחת.‬
‫אז שוב, אני מתנצל.‬
‫ועדיין לא פתחת את זה?‬
‫לא. חיכיתי שאתם תגיעו.‬
‫הנה.‬
‫טוב.‬
‫תשאירו אותן אצלכם.‬
‫ו…‬
‫הנה.‬
‫לצערי אין כל התאמה עם אף אחד במסד שלנו.‬
‫מה שדגימת הדנ"א לא כללה זה כרומוזום ואי,‬
‫משמע שהצופה שלכם היא אישה.‬
‫אז חזרת לתמיד?‬
‫לא תעזוב שוב?‬
‫לעת עתה.‬
‫לא כזה קל להיות נשואה לאבא שלכם.‬
‫אבא, אני שמחה שחזרת.‬
‫אז איפה זה מותיר אותנו? מי החשודות שלנו?‬
‫פרל, מו, מו הגדולה וקוקיות.‬
‫אבל אומר את זה שוב.‬ ‫אנדרו תמיד חשב שאלה מיץ' ומו.‬
‫ועכשיו עם כל הקטע של הבן והרציחות,‬ ‫זה רק נעשה מוזר יותר, נכון?‬
‫מו חושבת שבנה, כריסטופר, כותב את המכתבים,‬
‫אבל זה לא מתאים לדנ"א.‬ ‫-נכון.‬
‫ופרל חושבת שג'ספר כותב את המכתבים,‬
‫אבל, שוב, עניין הדנ"א.‬
‫כן, עניין הדנ"א.‬
‫לדעתי צריך לקחת רגע הפסקה מכל עניין הדנ"א.‬
‫אני לא בטוח שהדנ"א על המעטפה‬
‫שייך לאדם שכתב את המכתבים.‬
‫למה לא?‬ ‫-אני לא יודע. פשוט…‬
‫מי שכותב את המכתבים, כן?‬
‫המאמצים שהוא עושה כדי לחרפן אותנו…‬
‫למה לא לנקוט בצעד הקטן הנוסף‬
‫של עטיית כפפות בזמן כתיבת המכתב, נכון?‬
‫לתת למישהי אחרת ללקק את המעטפות:‬ ‫אימא, אחות, חברה.‬
‫בום, דנ"א נשי, כן?‬
‫ועכשיו אנחנו שוב רודפים אחרי הזנב שלנו.‬
‫זה מה שאני הייתי עושה.‬ ‫-טוב, אתה מבין בזה, נכון?‬
‫טוב. יופי, זה הגיע לי.‬
‫טוב, אז מה זה אומר?‬
‫אתה אומר‬
‫שכל הקטע של הדנ"א הנשי לא יעזור לנו?‬
‫לדעתי הוא לא עוזר.‬
‫כל מה שזה אומר לי זה שהמכתבים נכתבו‬
‫ע"י אישה או מישהו שמכיר אישה,‬
‫מה שמצמצם את זה לכל אוכלוסיית כדור הארץ.‬
‫חזרנו לנקודת ההתחלה.‬
‫זה ג'ון גראף. ראיתי אותו, דיברתי איתו.‬
‫לא, דיברת עם מישהו שאתה חושב שהיה הוא.‬
‫כן, בבית הזה.‬
‫הבית שבו…‬
‫הבית שבו הוא גר ורצח את כל משפחתו.‬
‫ואז איזו נערה פשוט צצה בבית,‬
‫בסרטון, לבושה באותה השמלה‬
‫שבתו של גראף נרצחה בה? כשלראשה קוקיות?‬
‫נראה לך שזה צירוף מקרים?‬
‫לא, אבל לא נראה לי שזה אומר שזה ג'ון גראף.‬
‫לא תפסו אותו.‬
‫הוא גזר את פניו מכל התמונות שלו‬ ‫כדי שלא יזהו אותו.‬
‫אז למה שהוא יצוץ במקום היחיד‬
‫שבו כולם כן יודעים איך הוא נראה?‬
‫זה נראה מטומטם, נכון?‬
‫כלומר, למה לו לעשות את זה?‬ ‫רק כדי להטריד אותנו?‬
‫זה חסר היגיון.‬
‫ואני מצטערת, אבל אני לא מאמינה‬
‫שנערה בת 17 היא המוח מאחורי כל זה.‬
‫אני אולי פסיכית או סקסיסטית,‬ ‫אבל היא לא הצופה.‬
‫מישהו שילם לה.‬
‫תערו של אוקאם.‬
‫מה הפתרון הכי פשוט?‬
‫מה מניע מישהו לכתוב את המכתבים האלה?‬
‫אני לא יודע.‬
‫אתה כתבת אחד. מה ניסית לעשות?‬
‫לגרום לך לוותר על הבית?‬ ‫-בדיוק.‬
‫ומי שעושה את זה, ממש רוצה את הבית.‬
‫הוא רצה אותו מזמן ורוצה אותו לעצמו.‬
‫היי, סקסי. רק רציתי לאשר את ארוחת הצהריים.‬
‫נותר לי עניין עסקי אחרון להיום‬
‫ואז… נתראה שם.‬
‫הלו?‬
‫היי, מותק.‬ ‫-היי.‬
‫יש לי חדשות נהדרות.‬
‫קיבלתם הצעה!‬
‫באמת? יופי.‬
‫את לא…‬
‫קודם כול, אנחנו יודעים מי זה?‬
‫לא, זו חברה בע"מ,‬
‫אבל זה לא משנה, כי הם ישלמו הכול במזומן.‬
‫טוב, כמה הם הציעו?‬
‫את מוכנה?‬
‫מדובר ב-1.9 מיליון דולרים במזומן.‬
‫נראה לי שכדאי שתלכו על זה!‬
‫מה? לא! שילמנו 3.3 מיליון.‬
‫לא נמכור ב-1.9, קארן.‬
‫בחייך. על מה את מדברת?‬
‫זה בטח בגלל המכתבים.‬
‫יש מי שחושב שהוא רדוף…‬
‫שיהיה, אבל התאוריה שלי היא שזה בטח יזם‬
‫שממש אוהב את השטח.‬
‫הוא יהרוס את הבית, יטהר הכול, ויבנה מחדש.‬
‫קארן, איש לא יקנה את הבית הזה‬ ‫רק כדי להרוס אותו.‬
‫נורה, באמת כדאי שתחשבי על זה.‬
‫את צריכה לדבר עם דין ו…‬
‫את יודעת מה?‬ ‫אולי נגיש הצעת-נגד בגובה שני מיליון?‬
‫אבל תראי, את צריכה להכניס לעניין‬ ‫את רווחתך הרגשית.‬
‫באמת.‬
‫לא נקבל משהו טוב מזה.‬
‫בסדר, אחשוב על זה.‬
‫טוב. תחזרי אליי.‬
‫היי.‬ ‫-היי.‬
‫מי זה היה?‬
‫זה כלום. היי.‬
‫היי. חשבתי אולי לבשל ארוחת ערב,‬
‫כי אני ממש טוב בזה.‬
‫כן. בטח.‬ ‫-כן?‬
‫אפשר לקבל את המפתחות?‬ ‫אני צריכה לקפוץ למועדון הקאנטרי.‬
‫כן.‬
‫היי, אני רוצה לדבר עם קת'י במחלקת חברות.‬
‫אני רוצה לברר למה ביטלו את החברות שלנו.‬
‫בטח, אנסה להשיג אותה.‬ ‫-נהדר. תודה.‬
‫אני חייבת שתבוא לכאן עכשיו.‬
‫אני לא יודעת. סע באובר.‬
‫היי, חבר. פנה כאן ימינה, בבקשה. סליחה.‬
‫רגע, אז הוא הבחור‬ ‫שהיא מזדיינת איתו כל הזמן הזה?‬
‫כן. הוא חייב להיות.‬
‫והבולשיט על גראף נשמע הגיוני.‬
‫הייתה לה גישה לכל המידע‬ ‫שהמשטרה ניסתה להסתיר.‬
‫לא ייאמן.‬
‫וזוכר שהוא אמר,‬
‫"אנחנו יודעים שהייתם צריכים‬ ‫לשלם הרבה על הבית".‬
‫כן, כך הוא ידע.‬
‫אני תכף שם.‬
‫אגב, נוכל לקנות מכונית נוספת?‬
‫ואמרתי, "טוב, תודה".‬
‫היי. מה לעזאזל אתם עושים פה?‬
‫לא היה לי מושג שאתם זוג.‬
‫היי. אנחנו לא.‬
‫לא, אנחנו פשוט…‬ ‫אוכלים ארוחת צהריים מאוחרת.‬
‫אפילו לא ידענו שאתם מכירים.‬
‫כי מעולם לא הזכרתם את זה, מה שמוזר.‬
‫מה קורה פה? אתם נכנסים לכאן, מפריעים לנו.‬
‫זה אתה. אתה הצופה.‬
‫אולי שניכם. אחד מכם.‬
‫נורה, את לא יכולה לומר דבר כזה.‬
‫מי שהצופה לא יהיה,‬ ‫הוא רוצה שנצא מהבית הזה, נכון?‬
‫מי אומרת לי למכור את הבית‬ ‫מהיום שעברנו אליו? את.‬
‫כי אמרת שיש לכם בעיות כספיות.‬
‫וככה הוא ידע את זה, נכון?‬
‫קשקושי "הייתם צריכים לשלם הרבה"?‬
‫הנחה הגיונית. הבית עולה שלושה מיליון דולר.‬
‫והיא ניסתה לשכנע אותי שאתה מנהל רומן,‬
‫ממש בשולחן הזה.‬ ‫-מה?‬
‫"נערה עם קוקיות."‬
‫משפט שמוזר לומר שבועות מעטים‬
‫לפני שנערה בקוקיות צצה בביתנו,‬ ‫בחדר השינה שלנו,‬
‫לבושה כמו הנערה שנרצחה.‬
‫שמה היה פט גראף.‬
‫השם מוכר לך, בלש?‬ ‫-לא.‬
‫לא, באמת?‬
‫זה מטורף.‬
‫אבטחה!‬
‫זו שערורייה. לא, זו לשון הרע.‬
‫באמת. ואת יודעת מה? חשבתי שאנחנו חברות.‬
‫עוד אאבד את הרישיון שלי בגלל זה.‬
‫רצית את הבית, אבל לא היה לך כסף,‬
‫אז הוא עוזר לך בכך שהוא מטריד אותנו‬ ‫כדי שנמכור אותו בזול.‬
‫וזה כמעט עבד.‬
‫יכולת לקנות אותו ב-1.9, נכון?‬
‫אפילו גרמת לנו לשפץ קצת‬ ‫כדי שתוכלי למכור אותו.‬
‫עכשיו תגידי לי, קארן.‬ ‫מי עומד מאחורי החברה בע"מ? את?‬
‫או הוא? או שניכם?‬
‫והקטלוגים המוזרים ההם.‬
‫מה אתה עושה עם קטלוג‬ ‫למשחקי פינבול על השולחן שלך?‬
‫אני יודע, כי מכונת פינבול‬ ‫תיראה נפלא במאורת גברים.‬
‫בסדר. זה פשוט…‬
‫מדבר הבלש צ'מברלנד.‬
‫תשלחו ניידת אל מועדון הקאנטרי בווסטפילד.‬
‫פישלת ואתה יודע שפישלת, טוב?‬
‫שילמת לבחור שיעמיד פנים שהוא פקח בניין,‬
‫שיעמיד פנים שרצח את כל משפחתו?‬
‫והמלצת על תאודורה בירץ'.‬ ‫גם היא מעורבת בזה?‬
‫סליחה, הם יצטרפו אליכם?‬
‫אתם יודעים מה?‬
‫הכול מתרסק סביבך. טוב? הכול, אחי.‬
‫תצפה לתביעה כי זה הסוף שלך. בואי.‬
‫זה הסוף שלך.‬ ‫-כן.‬
‫אולי אתקשר לחברה שלי בעמוד הרכילות‬
‫כי הגיע הזמן שכל העולם ידע‬
‫מה קורה בבית שלכם!‬
‫אי אפשר לחיות ככה. אנחנו משתגעים.‬
‫אני יודע, אבל תראי, הכול מתחבר, נכון?‬
‫זה לא שאמרנו משהו לא נכון.‬
‫הם מנסים לתמרן אותנו‬ ‫ולגרום לנו להרגיש משוגעים,‬
‫אבל זה כי עלינו על משהו.‬
‫כן, אבל מה? מה נוכל לעשות?‬ ‫לא נוכל להוכיח שום דבר מזה.‬
‫טוב, עדיין לא, אבל ברגע שנדבר עם תאודורה?‬
‫אם צ'מברלנד מעורב בזה, אז גם היא.‬
‫נכון?‬
‫זה פשוט לא בריא.‬
‫אני כבר לא מזהה אותנו.‬
‫טוב, קודם צריך להחזיר‬ ‫את ההלוואה שסיבכת אותנו בה,‬
‫ואז נמכור את הבית.‬
‫ניקח את ההצעה הכי טובה שתגיע,‬ ‫ופשוט נחזיר לעצמנו את חיינו.‬
‫כל התערוכה נמכרה.‬
‫נהיה בסדר.‬
‫רגע, מה… מכרת את הכול?‬
‫כן. מכרתי.‬
‫אז נראה לי שבדיוק מצאתי משהו.‬
‫זוכרת שסיפרת לי על "שיר הלל לבית"?‬
‫המכתב שהשכנים שלנו קיבלו?‬ ‫-כן.‬
‫חיפשתי את זה במדיה החברתית.‬ ‫תראי את הדבר הראשון שצץ.‬
‫את צוחקת עליי.‬ ‫-זאת קבוצה שלמה.‬
‫כולם למדו בתיכון וסטפילד.‬
‫כולם למדו אצל אותו המורה לאנגלית,‬
‫שאני מניחה שנתן להם‬ ‫לכתוב עבודה שכולם אהבו.‬
‫מה הייתה העבודה?‬
‫הם היו אמורים למצוא בית שכולם אוהבים‬
‫וכנראה להשקיע זמן בחקירתו או משהו.‬
‫ואז הם כתבו לו מכתב. מכתב אהבה.‬
‫אלוהים אדירים, אלי.‬
‫תראו, מישהו פרסם את שלו.‬
‫"הוליהוק רידג' 89 היקר. אתה בית מדהים."‬
‫- ליינה רוברטס -‬
‫"שחוק וחזק, עמדת במקומך במשך 99 שנים.‬
‫"האם נראה לך שתעמוד שם גם בעוד 99 שנים?"‬
‫אז רגע, מי המורה ומתי הוא מת?‬
‫מי אמר שהוא מת? הוא בקבוצה.‬
‫שמו רוג'ר קפלן. בדיוק חיפשתי עליו מידע.‬
‫הוא גר בווסטפילד, רחוב אוק 71.‬
‫ראיתי את הפנים האלה.‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫כאן, בבית הפתוח.‬
‫סליחה על ההפרעה.‬
‫יש למטה משהו שתרצו לראות.‬
‫אוויר קר.‬
‫הוא נכנס מפה, מה שהיה חסר היגיון.‬
‫וכשהורדנו את קיר הגבס…‬ ‫-כן?‬
‫לא הבנתי מאיפה הוא מגיע.‬
‫לבנים מוצקות, אין נזילות.‬
‫אבל אז אחד הבחורים שלי מצא את הבעיה.‬
‫תראו.‬
‫אלוהים.‬
‫זאת מנהרה.‬
‫היא מגיעה לחלק אחר בנכס?‬
‫אין לי מושג. בדיוק מצאנו אותה.‬ ‫-לא.‬
‫הן די שכיחות בבתים ישנים כמו זה‬ ‫בצפון מזרח ארה"ב.‬
‫השתמשו בהן כדי להבריח‬ ‫אלכוהול בתקופת היובש.‬
‫אנדרו אמר שהיו מנהרות.‬
‫לעזאזל עם זה. אני נכנס.‬
‫רגע, אני באה איתך.‬
‫תזדקקו לקסדה.‬
‫לא ייאמן.‬
‫מותק, פשוט נחזור.‬
‫אני לא מאמינה.‬
‫את בסדר? זהירות.‬
‫מסריח פה.‬
‫רגע. אלוהים.‬
‫בבקשה, בוא נסתלק מפה.‬ ‫-את בסדר!‬
‫אלוהים!‬
‫מה המקום הזה?‬
‫רגע.‬
‫שיט. הלו?‬
‫מי אתה?‬
‫שיט.‬
‫מי אתה?‬
‫תרגום כתוביות: רותי זהרן‬