SERIÁL NETFLIX
Ale Deane, kult krve?
Já vím. Ale říkám, že jsem tam byl.
Ten chlap to pořád opakoval… Brečel.
Podívejte, Andrew Pierce žije se synem v Camdenu v New Jersey.
Policejní komisař řekl, že je známá firma.
Prý je pohádkář. Patologický lhář.
Před dvěma lety nařkl ředitelku synovy školy
z pedofilie.
Prý jeho syna obtěžovala na školním výletě.
Policie to prověřila.
Ten kluk na žádný školní výlet ani nejel.
Je mi to líto.
Měla jsem si ho proklepnout předem.
No, to je sice možná pravda, ale taky mu chodily ty dopisy.
Byl přesvědčený, že je psali Mitch a Mo.
Taky byl přesvědčený, že William Morris stojí v čele mafie.
Dal tip FBI,
tvrdil, že agenturu ovládá pět newyorských rodin.
Proto ho vyrazili.
Dobře. A co to, že se Mitch a Mo záhadně zjevovali ve sklepě?
Jak to dělali?
Pokud ty dopisy psali Mitch a Mo,
tak je problém vyřešen, ne? Jsou mrtví.
Ale nemyslím si, že s tím mají něco společného.
Proč? Jak jste na to přišla?
Věřte mi, když bojujete s rakovinou,
to poslední, na co máte pomyšlení,
je nějaká podivná pomsta nebo snaha dělat problémy.
Místo toho se snažíte se světem smířit.
Pokoušíte se věci uzavřít,
postarat se o lidi, kteří tu po vás zůstanou.
To mi říká instinkt.
Prostě si myslím, že u těchhle dvou
jste na špatné adrese.
Přesně to řekl i detektiv Chamberland.
Co ty dva potkalo, je tragédie, jasné?
Nedělejte, že šlo o vás.
A co se týče Andrewa Pierce, jsou to jen samé kecy.
Jestli mu chodily dopisy, tak to neřekl ani FBI, ani nám.
Mezitím jsou dva moc milí postarší lidé,
kteří byli pilíři této komunity, mrtví.
To s vámi nemá co dělat.
Jste na špatné adrese.
Takže jsem tu zbytečně. Díky.
- Jak jde rekonstrukce? - Cože?
Už budete hotoví?
Kuchyň je skoro hotová, ale děláme sklep. Proč?
Co v něm bude? Měl byste tam mít chlapskou zašívárnu.
Kulečník, bar, velkou televizi.
To dnes kupující chtějí.
Věřte tomu.
A co víte o něm? Je čistej?
- Chamberland? - Jo.
Jo. Znám ho léta.
Není to zrovna dříč, co?
Tak trochu lenoch. Ale od toho máte mě.
Co je?
Já…
Jde o tu vraždu se sebevraždou. Proč…
Proč se prostě nepředávkovali práškama
nebo nesedli v zavřený garáži do nastartovanýho auta?
Manžel, kterej svou ženu tak strašně miluje,
ji střelí do obličeje?
A pak střelí do obličeje sám sebe tou samou pistolí?
Možná proto, že kulka je jistota. U prášků to nemusí vyjít.
Možná nechtěl, aby jeden z nich zemřel,
a druhý přežil a musel s tou vinou žít dál.
Nebo možná střílela ona.
To ona přece měla rakovinu.
Možná nechtěla, aby se znovu oženil.
Možná věděla, že bez ní nemůže žít, tak ho tím zaskočila.
On si sedí v křesle a kouká na Matlocka.
Ona mu poklepe na rameno…
Prásk! Otočí zbraň na sebe. Prásk!
Já nevím. Celý je to divný.
No, vyšetřování ještě probíhá a já denně sleduju vývoj.
A co ten syn? Co o něm víme?
Christopher. Trochu lempl, ale nenašla jsem nic násilného.
Rok byl v podmínce za vydávání neplatných šeků.
Podívejte, takhle to vidím já.
Pisatel dopisů má nekrytý výhled na váš dům.
Což jsou Mitch a Mo, ti jsou po smrti.
Podle Occamovy břitvy je nejjednodušší vysvětlení většinou to správné.
Tím pádem je můžeme vyloučit.
Potom je tu Jasper Winslow.
Trochu jsem se v tom šťourala, ne úplně legálně.
Jasper Winslow žil celý život vedle v domě s mámou, tátou a sestrou.
Dokončil střední školu,
našel si práci u pokladny supermarketu ve Westfieldu.
Dalších 23 let tam pracoval šest dní v týdnu.
Potom najednou v listopadu 1995
přestal chodit do práce.
Vlastně se k balení nákupů už nikdy nevrátil.
Ve stejném měsíci začala jeho rodina měsíčně platit
centru behaviorálního zdraví Avalon.
Tyto platby probíhaly každý měsíc dalších deset let.
Jakou měl diagnózu?
„Schizoidní porucha se selektivním mutismem.“
Přestal mluvit?
Asi ano.
V roce 2001 mu změnili diagnózu.
Na obyčejnou posttraumatickou stresovou poruchu.
V listopadu 1995 se Jasperu Winslowovi stalo něco,
o čem celé roky nechtěl mluvit.
Co se ti stalo?
Hra pro mě.
Neřeklas mi, že dneska budem dělat kardio.
Od Carterova narození jsem nehrála,
a najednou mi to zase jde.
Víš, Noro…
Je tady tak trochu nepsaným pravidlem, že…
Neměla bys…
Neměla bys protihráče v tenisu totálně rozdrtit.
Je v pohodě, když jednou za čas vyhraješ.
To je fajn. Ale musíš občas nechat vyhrát i ostatní.
Třeba mě.
Bože, promiň. Jo, to bych měla.
To nic, vypadáš hrozně napjatě.
- Cože? - Vážně. Myslím, že vím proč.
Myslím, že nemáš dost sexu.
A já tohle poznám
díky tomu, čím jsem si prošla s Rickem.
Ke konci se prostě…
Víš, prostě se bál mě opíchat,
ale to nevadí.
Protože koukni teď, ulovila jsem nejlepší péro v životě.
A píchá mě pravidelně.
Takže je to dvojitá výhra. Fakt dobrý.
Dobře, a komu patří?
To nemůžu říct, promiň.
Nechci to zakřiknout. Víš, já…
Jenom bych ti chtěla poradit.
S manželem si to musíte rozdat každej den, jasný?
Pokud ne, tak nemáte naději.
Problém je asi ve mně.
Od stěhování jsme to v podstatě nedělali.
Tolik se toho semlelo.
Ty dopisy, fretka, vloupání.
Včera v motelu
za mnou přišel do postele, děti už byly uložené,
přitulil se ke mně a já věděla, že to chce,
ale já jsem prostě…
nemohla.
Tak jsem předstírala, že spím.
Páni.
Je to…
Je to kvůli Ellie. Jo.
Kvůli tomu, jak s ní mluví.
Ne pořád, ale…
Je v pubertě a on ji hrozně buzeruje.
Když jí třeba sjede svetr z ramene.
Je to směšný a taky divný.
A potom se začne bránit a říká věci jako:
„Nechci, aby naši dceru brali jako sexuální objekt.“
A já na to: „To z ní ale děláš ty.
Je to jen dítě.“
Myslím, že tě podvádí s nějakou mladou holkou.
Možná s asistentkou v práci nebo někým takovým.
Takovou nějakou holčičkou, co nosí culíky a tak.
Jo.
Mohla bych taky dostat skleničku, prosím?
- Jistě. - Díky.
Hele, Chrissy. Myslíš, že bys mohla…
Vždycky jsem si dávala sváteční sklenku vína a dneska je mi tohle nějak málo.
Díky.
Víš, co chci vědět já.
Chci vědět, jak se to vyvíjí s těmi děsivými dopisy.
Přišly nějaký další?
Ne.
Než dokončíme rekonstrukci, budou už namontované kamery
a potom se asi přestěhujeme zpátky do domu, ale nevím.
Přestaly chodit.
Upřímně, nejspíš je to jen blbej žert.
O čem to mluvíš?
Zbláznila ses?
To není žádnej žert.
Prožíváte v tom domě noční můru.
Musíte dodělat pár oprav a rychle odtamtud vypadnout.
Díky.
To je taky málo.
Nechci tě úplně vyděsit,
ale nemáte na to moc času.
Fakt ne.
Co se stane, až se o těch dopisech dozví lidi?
Nikdo dům nebude chtít ani za dolar.
Jinak tohle jsem ti ještě neřekla. Mám další dům.
Krásné dřevěné podlahy.
Nejsou tu žádné závady, a dokonce to tu i hezky voní.
Na vůni mi dost záleží, co tobě?
Jo, je to… Je hezkej.
Ale rozhodně není tak hezkej jako ten náš.
No…
Já ti nevím. Podle mě to,
že vás tu nebude terorizovat vrah,
je dost hezký. Víš?
A stojí o milion dolarů míň, než co můžete dostat za váš dům.
Tak si to promysli.
Už byste se nemuseli strachovat o peníze.
Dean může mít dál hlavu strčenou v prdeli a dělat si, co se mu zlíbí.
Ale ty se z toho musíš dostat.
Přes den můžeš hrát tenis
a dělat si tu svou keramiku nebo vařit.
A třeba si najít kámoše na kroket.
No, to asi ne.
Noro, nabízím ti, jak se z toho dostat,
měla bys to využít.
Nech mě váš dům prodat.
Dobře. Promluvím si s Deanem.
Ahoj, všichni. Jsem doma.
Tak jo. To vypadá dobře.
Jo. Poslední vrstva.
Ellie, jsi tam?
Vteřinku…
Jo, to nic. Kde je máma?
Ellie? Co tam děláš?
Proč máš zamčeno?
Třeba protože jsou tu všude dělníci
a blázen, co se nás snaží zabít?
Dobře.
Nic jsem nedělala. Četla jsem si.
Dobře. Tak jo. Kde je máma?
Psala mi, že se zdržela na tenise.
Jela jsem busem, myslela jsem, že večeříme spolu.
To jo. Tak buď v klidu, jo?
Ty buď v klidu. Vždycky si myslíš, že něco provádím.
- Můžeš vylézt oknem. - Oknem nepolezu.
Můžu vám pomoct?
Pardon.
Vaše žena říkala, že si můžu z lednice cokoliv vzít.
Dobře, no, žena tu není.
Předtím. Byl jsem tu už dřív.
John. Jsem stavební dozor.
Žádný problém. Omlouvám se. Buďte tu jako doma.
Vaše žena vypadá moc mile.
Máte syna a dceru, že?
Ano, přesně tak.
Já taky. Syna a dceru.
Můžu se zeptat, jste…
Jste věřící rodina?
Řekl bych, že jo.
Do kostela moc nechodíme, tak…
Vypadá všechno dobře?
Stavba a tak?
Ještě nám zbývá sklep, ale kuchyň je prakticky hotová.
Vyměnili jsme mramor za dřevěnou desku.
To je legrační. Všichni dnes chtějí kuchyňské ostrůvky.
Topíme se v ostrůvcích.
Vrátím se za pár dní, až to bude hotové, ale…
Jo, vypadá to dobře.
Dobře.
Měli jste štěstí, že jste našli dělníky.
Jo? Proč?
Všichni teď staví.
Stavebnictví vůbec nestíhá pokrýt poptávku.
V dnešním světě je to tak,
že civilizace je v plamenech a nikdo už nechce ani vyjít z domu.
Všichni chtějí opravit dům. Udělat si z něj vlastní pevnost.
Jo, hodně lidí se stěhuje pryč z měst.
Zdá se.
Zajímavý, jak se věci mění.
To je čtvrtý obrat.
Cože?
Historické události
se nedějí jen tak.
Do pohybu je uvádí mocní lidé, osobnosti dané generace.
Každá z nich zahájí obrat, který trvá
více méně 20 let.
Každé čtyři obraty tvoří saeculum,
to je přibližně délka lidského života.
A na jejím konci nastane krize.
V této zemi se krize vždycky rovná válce.
Americká revoluce,
o 80 let později to byla občanská válka.
Za dalších 80 let druhá světová.
A od ní už brzo uplyne 80 let, takže…
Brzo se něco stane.
Víte, já vlastně ani nemám hlad.
Kdy budete mít hotovou tu inspekci?
Vaší dceři je… osmnáct?
Ne, je jí šestnáct. Co to má společného…
No…
Nevím, jestli bych vám to měl říkat,
tak mi promiňte, pokud překračuju hranice,
ale kdybych byl její otec, rád bych to věděl.
Věděl co?
Viděl jsem vaši dceru,
jak se baví s tím mladým Afroameričanem.
S tím, co tu instaluje kamery.
Z toho, jak spolu mluvili a dotýkali se,
bylo jasné, že mají intimní vztah.
Pardon, cože?
Asi byste to měl vědět.
Věřím, že takové věci by otec vědět měl.
Urazil jsem vás. To mě mrzí.
Jen mi hodně připomíná vlastní dceru, když byla v jejím věku.
Byla sexuálně aktivní…
už velmi mladá.
Byla taková školní šlapka.
Vyřešili jsme to, ale pro celou rodinu to byl traumatický zážitek.
Promiňte, Johne. Jste John, že?
Musím vám říct,
že mi tenhle rozhovor s vámi není vůbec příjemný.
Už mě tu neuvidíte.
Neříkal jste, že tu budete zase za pár dní?
Ano.
Hele, co jste…
Jak jste ten problém s dcerou vyřešili?
Stačí, když řeknu, že už nikdy nenosila hluboké výstřihy.
Je to krásný dům.
Když jsem byl malej, ani jsme nezamykali.
Nikdo nezamykal.
Všichni chodili do kostela.
Dnes do kostela nechodí nikdo a všichni zamykají.
To podle mě nebude náhoda.
Poslyšte…
Dobře jsem si popovídal.
Na konci ulice je hezký luteránský kostel.
Mohli byste tam s rodinou zajít.
Pomůže to.
Díky za sendvič.
Hele, ten chlap na dozor
je totální blázen, už ho tady nechci.
O čem to mluvíte?
Stavební dozor. John, ten věřící chlápek.
Dělal si v kuchyni sendvič.
Musel jsem si vyslechnout přednášku, když se tu rozhlížel.
Žádný John tu dozor nedělá.
Aspoň ne ve Westfieldu.
Jsou tu Gary a Alan, ale ti chodí, až když je stavba hotová.
Cože? S kým jsem teda mluvil?
Netuším, ale nebyl to nikdo z mých chlapů.
A ani to nebyl dozor.
BEZPEČNOSTNÍ SLUŽBY WESTFIELD
Ahoj.
Ahoj. Kde jsi byla? Celý den tě sháním.
Jen v klubu s Karen.
Jsi v pohodě?
Asi jo. Jen hledám jiný bezpečnostní firmy.
No… Nenech se rušit.
Cože?
Dobře.
Zlato, tohle jsem chtěla.
- Sakra, lásko. - Dobře…
- Počkej, jen zapnu alarm. - Cože?
- Co? Teď? - Všichni jsou doma.
Musíme si zvyknout zapínat ho, když jsme doma.
Počkej, jen…
Rychle to zkontroluju. Hned jsem tu.
Zapnu ho a jsem zpět. Počkej tu.
- Tak nic. - Běžím dolů.
- Hned se vrátím. - To nic.
- Kam jdeš? - Chceš něco vědět?
Nedělali jsme to už týdny.
No tak, jen jsem rozrušenej. Spáváš v motelu.
To je dobrý. To nic.
- Zlato… - Přijď se dolů rozloučit s dětmi.
Dobře se vyspi, jo? Uvidíme se zítra.
Ahoj, tati! Nashle zítra!
Mám tě rád.
Hele, v pohodě?
Počkej, Ellie.
Ty máš něco s Dakotou?
Cože? Ne!
Ellie, ty mi lžeš?
Protože vás spolu někdo viděl.
Panebože, tati…
Nemám rád, když mi cizí lidi říkají, co dělá má dcera.
Tys mě snad nechal sledovat?
Ne, Ellie. Dakotovi je 19, jasný?
Pokud mezi váma něco je, potřebuju to vědět.
Nic mezi náma není, tati. Jasný?
Cože? Ellie!
Deane.
Tak fajn. Jeďte. Uvidíme se zítra.
Ahoj.
THEODORA BIRCHOVÁ
- Deane? - Jen…
Haló.
Mám něco, čemu neuvěříte.
O co jde?
Jsem poblíž. Můžeme se vidět?
To, co vám teď řeknu, je dost nebezpečné, rozumíte?
Něco jsem zjistila.
Ale musíme s tím naložit opatrně,
protože bychom mohli jít proti Westfieldské policii
nebo dokonce proti celému Westfieldu.
Ale já pracuju pro vás.
Nechápu, o čem to mluvíte.
Přemýšlela jsem nad Jasperem Winslowem, protože se mu něco stalo, že?
Detektive, mám otázku.
Zajímalo by mě, jestli k tomu domu
máte nějaké staré záznamy,
na které bych se mohla podívat.
Cokoliv, co se týká předchozích majitelů domu.
Tvářil se dost divně.
Nevěděla jsem, jak to chápat.
Ale pak se narovnal, podíval se mi zpříma do očí a říká…
Čekal jsem, že se na to zeptáte.
Netuším, co tu najdete, ale… Je to vaše.
Díky.
Všimla jsem si, že s krabicí někdo manipuloval.
Páska byla přetržená, ale nedokážu říct kdy.
Deane.
Jedna rodina koupila dům na adrese Boulevard 657
a žila v něm až do roku 1995.
Graffovi.
Než vám řeknu zbytek…
Musíte pochopit,
že nikde není žádný veřejný záznam, že se to skutečně stalo, rozumíte?
Ten příběh nebyl v žádných novinách, není ani na internetu.
Dobře. Takže…
co je to za příběh?
Dobře.
Otec té rodiny, John Graff,
byl zcela obyčejný člověk.
Miloval dvě věci, svou rodinu a víru.
Byl válečný veterán, později účetní, měl skromný byt v New Yorku.
Každou neděli chodil do kostela.
Jednoho dne byl v práci do noci
a nemohl sehnat taxík, tak se rozhodl jet metrem.
Jeho matka naštěstí zrovna zdědila nějaké peníze,
takže mu říká: „Musíš vypadnout z města.
Tady nemůžeš vychovávat děti.
Pomůžu ti sehnat dům na předměstí.“
Měl syna Dalea.
Byl to jeho miláček. Atlet, samé jedničky…
To jsem nikdy nedělala.
Pat!
Už musím jít, zlato.
Jeho starší dceři bylo 17, ale hrála si na velkou holku.
Měl o ni obavy. Řekl pastorovi,
že má pocit, že je moc poblázněná do kluků.
Kdo odříká modlitbu?
Udělám to.
Bože, Ježíši,
ráda bych ti poděkovala za tuto večeři a…
Počkat. Tu zasranou večeři jsem udělala já.
Pozor na jazyk. Vem to zpátky!
A jeho žena Helen ho ráda ztrapňovala na veřejnosti.
Pila. Všichni si mysleli, že je tak trochu blázen.
Děcka, umyjte to podělaný nádobí.
Protože mu matka dala na dům,
musela s nimi i bydlet.
To je trapné, Johne. Je to urážka rodiny.
Nemůžu tam jen tak nakráčet a chtít povýšení, máti.
Pracuješ tam už 12 let. Měl bys to oddělení řídit.
Ano, já vím, máti.
Jednoho dne přišel do práce a šéf mu říká, že má padáka.
Šéf tvrdil, že se složil v slzách.
Prý nikdy nikoho neviděl tolik brečet.
Jenže on byl účetní, že?
Takže ovládal finance celé rodiny i své matky,
ale doma to nikomu neřekl.
Prostě dál předstíral, že každé ráno jede do práce.
Ale místo toho chodil do banky
a postupně vybíral peníze z matčiných účtů.
Malé sumy, aby si nevšimla.
A z toho platil hypotéku, účty…
Rodina neměla tušení, že přišel o práci.
Pak jednou přišel domů. Předstíral, že jde z práce.
GRAFFOVI BOULEVARD 657, WESTFIELD
A našel ve schránce dopis.
Zdravím, pane Graffe.
Mám to potěšení, že už nějakou dobu sleduji vaši rodinu.
Dcera se jmenuje Pat, nemám pravdu?
Vyrostla z ní krásná mladá žena.
Víte, kam chodí po nocích?
Já ano.
A kam vy chodíte každé ráno?
Do práce ne.
Ví o tom vaše žena?
Dívám se, jak se svléká, když nejste doma.
A pořád mu chodí další. Dopis za dopisem.
Nemá tušení, kdo je píše.
Byla to chamtivost, pane Graffe.
Přivedla vás sem chamtivost.
Z čeho se zpovídáte knězi, Johne?
JSEM STRÁŽ
„Tento dům si žádá mladou krev. Tak proč mu nedáte, co potřebuje?“
Ale nikomu o tom neřekl.
Ani ženě nebo dětem.
Neřekl to ani policii.
Jen dál předstíral, že chodí do práce…
BANKA BISHOP
…okrádal matku o peníze z účtu.
Koledu, nebo něco provedu!
Další blok jsme prošli!
Jednoho dne přišel domů
a jeho dcera tam měla halloweenskou párty.
Co to děláte?
Právě jsme šli na koledu.
Jste její učitel.
Pozvala mě…
Držte se od ní dál! Vypadněte z mýho domu!
Tati, nech toho!
Vypadáš jak šlapka.
Co se to sakra děje?
Někdo nás sleduje!
Promiňte, musím se zeptat…
Byl takový i předtím?
Nebo…
Nebo ho ten dům nějak změnil?
Cože? Jako jestli tam strašilo?
Já…
Takovým věcem nevěřím.
Řekla bych, že měl pocit, že se mu život sype pod rukama,
protože to všechno byla jen přetvářka, víte.
Žil ve lži
a člověk, který psal ty dopisy, to věděl.
AUTOBUSOVÁ ZASTÁVKA
„Chamtivost je váš hřích, Johne. A netrpělivost je ten můj.
Proč domu nedáte, co si žádá?
Dejte mu krev, a já vám nechám všechno ostatní a možná i víc.
Víte, kam spějí, ne?
Já ano.
Udělejte, co si dům žádá,
a víte, že půjdou na lepší místo.
Budu je odtamtud sledovat, Johne.
Nikdy nepřestanu sledovat.“
Všichni zemřeme.
Víte to, že?
Co to sakra meleš?
Ne, má pravdu.
Všichni musíme být připravení, že se s Pánem setkáme.
Ano.
Měli bychom být připravení, až ten den nastane.
Chci vás všechny znovu vidět v nebi.
Měli bychom přiznat své hříchy a modlit se za odpuštění.
A potom vymyslel plán.
Zavolal řediteli školy…
Ano, musíme odjet na pár měsíců z města.
Kvůli příbuzným.
Otec mé ženy je nemocný.
Vystřihl se ze všech rodinných fotek…
Co to děláš, Johne?
Ježiš.
Přísahám, že ti mozek vyměknul stejně jako péro, drahý.
Mám poměr, Johne.
Teda budu ho mít.
Stejně tě to nezajímá.
Musíš zmlknout.
Já jen… Potřebuju si zašoustat, Johne.
Potřebuju, aby mě někdo vyšukal.
Johne?
Johne, co je to za rámus?
Haló?
Potom šel dolů a nachystal si sendvič.
A pak…
Promiňte.
A potom šel na synův basketbalový zápas.
Máte něco na brýlích.
Díky.
Jen doma malujeme.
Synku…
Ne… Tati!
A potom připravil scénu.
Rozsvítil všechna světla.
Pustil do intercomu hudbu.
Götterdämmerung od Wagnera.
Znamená to Soumrak bohů.
Poslední z cyklu Prsten Nibelungův.
Já tu hudbu znám.
Těla tam ležela celé dva týdny.
Nikdo nevěděl, že se něco stalo.
Potom soused, podivín, který se přátelil s jeho synem,
zaslechl, jak se z domu line hudba.
A všiml si zápachu.
Haló?
Jasper Winslow. Prokrista.
Těla byla jako mumie, celá seschlá.
Jako kdyby je někdo vysál.
A na zemi ve sklepě stojí prázdné lahve na mléko.
Byly plné krve, ale teď jsou prázdné.
Ale nezabil je ve sklepě.
Ne. Babička zemřela v patře, žena v obýváku,
dcera v koupelně a syn v chodbě.
A co dál? Zabil se?
A kde je tělo? To je ještě podivnější.
Jedenáct dní před nalezením těl, což znamená tři dny po vraždě,
našli toho úchylného učitele, co byl na halloweenské párty.
Jeho mrtvola byla v autě.
Někdo ho střelil do hlavy okýnkem u řidiče
jinou zbraní.
Kulky se neshodovaly. Co to znamená?
A mezitím celých těch 14 dní
v domě na Boulevard 657 ležela ta těla…
Někdo dům pořád sledoval.
John Graff zapomněl odhlásit poštu.
Ale ta se nehromadila.
Podle pošťáka byla schránka každý den prázdná.
Každý den dostávali noviny, ale někdo pro ně chodil.
Na tohle nebude hezký pohled.
JSEM STRÁŽ
GRAFFOVI BOULEVARD 657, WESTFIELD
Jsou úplně stejné jako ty, co chodí mně.
Tady jsou fotografie Graffových z místa činu.
Proč mi o tom sakra nikdo neřekl?
Proč se o tom nemluvilo při prodeji?
Jak to, že o tom nikdo neví?
Policie to ututlala, ale Chamberlanda vinit nemůžete.
Ten nastoupil až v roce 2005, o 10 let později.
Nikdo ve městě o tom nevěděl? Vážně? Vůbec nikdo?
Deane, město nechce, aby se ten příběh dostal ven.
Je tu plno zainteresovaných stran, kterým záleží na hodnotě pozemků
i na vizitce města jako jednoho z nejbezpečnějších v zemi.
A co… Mitch a Mo?
Jejich syn. Bydleli přece vedle, ne?
Možná něco ví.
Mitch a Mo se do Westfieldu nastěhovali v devadesátém šestém, rok poté.
Sakra.
Tak co se s ním stalo?
- S Johnem Graffem? - Jo.
Je mrtvý? Žije? Kdo ví?
Nezbylo po něm ani stopy. Zmizel.
I když vlastně…
Stejně byste nevěděl, na koho se díváte,
pokud by se někde objevil.
Protože se vystříhal ze všech fotek a spálil je.
Takže nikdo neví, jak ten chlap vypadá?
Ne.
Moment.
Do jakého kostela chodil John Graff?
Ke svatému Markovi ve Westfieldu. Luteránský kostel.
Byl jsem tu už dřív. John. Jsem stavební dozor.
Vyřešili jsme to,
ale pro celou rodinu to bylo traumatické.
Na konci ulice je hezký luteránský kostel.
Mohli byste tam s rodinou zajít.
Co se děje?
Potkal jsem ho.
Johna Graffa.
Byl u mě doma.
Počkej, takže je hotovo?
Sklep ještě chvíli potrvá, ale kuchyně je hotová.
Jsou tam kamery, alarm je nastavený. Takže…
Stěhujeme se zpět?
Jo.
- Nakoupíme jídlo? - Jo.
Jo. Mám hroznej hlad.
Ne, Jaspere! Neublížím ti.
Promiň, jak jsem se choval.
- Jaspere, kdo je to? - Ne, podívej se na mě.
Mám jen jednu otázku.
Znáš Johna Graffa?
Jaspere? Nemluv s ním.
Jaspere. Promiňte…
Nemáme vám co říct.
A abyste věděl,
jdeme po vás kvůli té kuchyňské zdviži.
Památkářský spolek je nepříčetný.
Nařídili inspekci a můžeme ji k vám kdykoliv přijít provést.
Ne, to nemůžete.
Najděte si to! Kdykoliv budeme chtít.
Cože? Ne…
Bylo od vás hodně nesousedské, že jste nepřišli na pohřeb Mitche a Mo.
Nevěděl jsem, kdy to je.
Nevěděl jsem, kde to je. Dámo, já je neznal.
Znal jste je dost na to, abyste je donutil k sebevraždě.
Nesousedské.
Páni, je to jak z katalogu.
Je to hezký, že?
Jo, zrovna jsme vybalili. Je hezký být doma.
Zlato. Kde je táta?
- Deane? - Jo, ahoj! Jsem tu.
Tys zrovna přišel?
Jo. Ahoj.
Ahoj.
To je úžasný. Jsme doma.
Cartere? Pojď, jdeme.
Ellie, pojď.
Musíme vyrazit o chvíli dřív.
Máma jede do galerie, tak vás vezmu do školy,
ale nechci zmeškat vlak.
Já je odvezu.
Cože? Ne. Máš svoje plány.
Je to tu teď hezký.
Udělali jsme správně, že?
Že jsme zůstali.
Jo, udělali.
Miluju tě.
A já tebe.
Odcházím. Jdeme!
- Ahoj, zlato. - Ahoj, mami.
Ahoj, mami.
BRANNOCKOVI BOULEVARD 657, WESTFIELD
Pane a paní Brannockovi.
Sice máte všude kamery,
ale v dnešním světě nejste nikdy v bezpečí, že?
Pořád vás sleduji.
Překlad titulků: Tereza Kochova