EN NETFLIX-SERIE
Men, Dean, en blodsekt?
Jag vet. Jag var där.
Den här killen bara fortsatte och fortsatte… Han grät.
Lyssna, Andrew Pierce lever med sin son i Camden, New Jersey.
Polischefen sa igår att han visste allt om honom.
Att han är en mytoman. En patologisk lögnare.
För två år sedan anklagade han rektorn på sin sons skola
för att vara pedofil.
Han sa att hon förgrep sig på hans son på en utflykt.
Polisen undersökte det.
Grabben åkte inte ens på skolutflykten.
Jag är ledsen.
Jag borde ha kollat honom innan jag presenterade honom.
Ja, allt det kan vara sant, men han fick breven.
Och han är övertygad att Mitch och Mo skrev dem.
Han var också övertygad att William Morris var en maffiafront.
Han tipsade FBI
och sa att byrån kontrollerades av de fem familjerna.
Därför fick han sparken.
Okej. Och det här att Mitch och Mo bara dök upp i hans källare.
Hur?
Om Mitch och Mo skrev de breven,
då är problemet löst, eller hur? De är döda.
Jag känner inte att de har något att göra med det här.
Vad, varför? Vad får dig att säga det?
När man har att göra med cancer
är det sista du tänker på
någon konstig vendetta eller sätt att skapa förödelse.
Istället vill man sluta fred med världen.
Börja knyta ihop lösa ändar,
ta hand om de du kommer lämna.
Det är vad min magkänsla säger mig.
Jag tror att med de här två
är du inne på fel spår.
Samma ord som inspektör Chamberland använde.
Vad som hände var en tragedi, okej?
Få det inte att handla om er.
Och när det gäller Andrew Pierce, allt är skitsnack.
Om han fick brev sa han aldrig till FBI eller till oss.
Under tiden är två mycket trevliga äldre människor,
stöttepelare i samhället, döda.
Det har ingenting med er att göra.
Du är inne på fel spår.
Jag har slösat bort min tid här. Tack.
-Hur går renoveringen? -Vad?
Är ni nästan klara?
Köket är nästan klart, källaren är kvar. Varför?
Vad ska du göra där? Gör den till en mansgrotta.
Biljardbord, bardisk, storbilds-tv.
Det är vad köpare vill ha nuförtiden.
Jag säger dig.
Vad är grejen med den killen? Är han reko?
-Chamberland? -Ja.
Ja. Jag har känt honom i åratal.
Han är inte den bästa arbetaren, eller hur?
Lite lat. Men det är därför du har mig.
Vad?
Jag…
Det är denna mord-självmord. Varför…
Varför inte överdosera på piller
eller stäng garageporten, sitta i ens Lexus och starta motorn?
Men den här maken som älskade sin fru så mycket,
han skjuter henne i ansiktet?
Och skjuter sedan sig själv i ansiktet med ett hagelgevär?
Kanske för att det får jobbet gjort. Piller fungerar inte alltid.
Kanske ville han inte att en skulle dö
och den andra överleva, och behöva leva med skulden.
Eller kanske hon tryckte av.
Hon hade ju cancer.
Kanske ville hon inte att han skulle gifta om sig.
Kanske visste hon att han inte kan leva utan henne, så hon överraskar honom.
Han sitter i sin fåtölj, tittar på repriser.
Hon klappar honom på axeln…
Pang! Vänder geväret mot sig själv. Pang!
Jag vet inte. Det hela är konstigt.
Utredningen är pågående och jag följer upp varje dag.
Sonen då? Vad vet vi om honom?
Christopher. Lite av en nolla, men jag hittade inget våldsamt.
Fick ett års villkorligt för en check utan täckning.
Lyssna, så här ser jag det.
Den som skriver breven har direkt sikt till ert hus.
Så Mitch och Mo, nu avlidna,
Ockhams rakkniv, den enklaste förklaringen är vanligtvis den mest sannolika,
säger att vi kan glömma dem.
Sen har vi Jasper Winslow.
Jag grävde lite, inte direkt lagligt.
Jasper Winslow har levt hela sitt liv bredvid, med mamma, pappa och syster.
Avslutar high school,
får ett jobb med att packa mat i en affär i Westfield.
Han jobbar där sex dagar i veckan under de kommande 23 åren.
Så plötsligt i november 1995,
slutar han komma till jobbet.
Faktiskt så återgår han aldrig till att packa.
Den månaden börjar hans familj göra betalningar
till Avalon Behavioral Health Center,
och de fortsätter att göra betalningar varje månad de kommande tio åren.
Så vad är hans diagnos?
"Schizoid störning med elektiv mutism."
Han slutade prata?
Jag antar det.
Och sedan 2001, ändrades diagnosen igen.
Vanligt posttraumatiskt stressyndrom.
I november 1995 hände något med Jasper Winslow
som han i flera år försökte att inte prata om.
Vad hände med dig?
Matchen är slut.
Jag visste inte att vi tränar cardio idag.
Jag har inte spelat sedan Carter föddes,
och plötsligt spelar jag igen.
Du vet, Nora…
Det är en typ oskriven regel här att man bara…
Man ska inte…
Man ska inte bryta ned sin tennispartner.
Det är okej att man vinner någon gång då och då.
Det är trevligt. Men man måste låta andra vinna också.
Som jag.
Herregud, förlåt. Ja, det gör jag.
Det är okej, och du ser så spänd ut.
-Vad? -Jag tror jag vet varför.
Du får nog inte ligga.
Och anledningen till att jag vet det
är på grund av allt som hände med mig och Rick.
Till slut var han liksom…
Han var liksom för rädd för att knulla mig,
men det är okej.
För titta på mig nu. Jag får den bästa kuken någonsin.
Och det är konsekvent kuk.
Så det är som ett dubbelslag. Det är bra.
Okej, så, från vem?
Jag kan inte säga, jag är ledsen.
Jag vill bara inte förstöra det.
Jag vill ge dig några råd.
Du och din man måste knulla varje dag, okej?
Och om ni inte gör det, finns det inget hopp för er.
Jag tror att det är jag.
Ja, vi har inte riktigt gjort det sen vi flyttade in i huset,
med allt som händer…
Breven, illern, inbrotten.
Och så, igår kväll på motellet,
la han sig på sängen efter att han stoppat om barnen,
och han myste bredvid mig och jag kände att han ville,
men jag bara…
Jag kunde inte.
Så jag låtsades att jag sov.
Wow.
Det är…
Det är Ellie. Ja.
Det är sättet han pratar med henne.
Inte hela tiden, men bara…
Tja, hon är tonåring nu, och han bara gnäller på henne,
om hennes tröja faller av axeln.
Det är löjligt. Det är konstigt.
Och så blir han helt defensiv, säger saker som:
"Jag vill inte att min dotter blir sexualiserad"
och jag tänker: "Det är du som sexualiserar henne.
Hon är bara ett barn."
Jag tror att han har en affär med en ung flicka.
Kanske praktikanten på sitt kontor eller något,
som de där små flickorna, och de har små flätor och sånt.
Ja.
Kan jag få ett glas av det också?
-Självklart. -Tack.
Du Chrissy. Tror du att jag kan få…
Jag har alltid bett om att få lite extra, och jag fick för lite idag.
Tack.
Du vet vad jag vill veta.
Jag vill veta vad som händer med alla dessa läskiga brev.
Har ni fått fler?
Nej.
Säkerhetskameror kommer att installeras när bygget är klart,
och då antar jag att vi flyttar in igen, men jag vet inte.
De slutade komma.
Ärligt talat, tror jag det är bara ett dumt spratt.
Vad pratar du om?
Är du galen?
Det är inte ett spratt.
Ni lever en jävla mardröm där inne.
Ni måste göra renoveringarna och sticka därifrån.
Tack.
Det är också för lite.
Jag vill inte skrämma skiten ur dig,
men ni har inte mycket tid på er.
Det har ni verkligen inte.
Vad händer när alla får veta om dessa brev.
Ni kommer inte att kunna sälja huset för en dollar.
Jag glömde berätta. Jag har ett annat hus.
Vackra trägolv.
Helt oskadda och det luktar till och med gott,
och jag tycker lukt är viktigt, eller hur?
Ja, det är… Det är fint.
Det är bara inte lika fint som vårt.
Tja…
Jag vet inte. Jag skulle tro att
att inte terroriseras av en yxmördare,
det tycker jag är ganska trevligt. Du vet?
Och det är en miljon dollar mindre än vad ni kan få för ert hus.
Tänk bara på det.
Ni skulle inte behöva oroa er för pengar längre.
Dean kan fortsätta att inte bry sig och göra vad fan han vill göra.
Men du får ha kul.
Spela tennis på dagarna
och använda din lilla ugn och göra krukor.
Och, jag vet inte, ha en krocketvän.
Jag tror inte det.
Nora, jag erbjuder dig en väg ut ur det här
och du borde ta den.
Låt mig sälja ditt hus.
Okej. Ja, låt mig prata med Dean.
Hej, hörni. Jag är hemma.
Okej. Det ser bra ut.
Japp. Sista lagret.
Ellie, är du där inne?
En sekund…
Ja, okej. Var är mamma?
Ellie? Vad gör du där inne?
Varför är dörren låst?
För det finns byggnadsarbetare överallt
och en knäppgök som vill döda oss?
Okej.
Jag gjorde inget. Jag läser.
Okej. Det är okej. Var är mamma?
Hon sms:ade att hon blir sen efter tennisen,
så jag tog bussen för jag trodde att vi ska äta ihop.
Det ska vi. Lugna dig, okej?
Lugna du dig. Du tror alltid att jag gör något, och det gör jag inte.
-Du kan gå ut genom fönstret. -Jag går inte ut där.
Kan jag hjälpa dig?
Åh förlåt.
Din fru sa att jag kunde ta vad jag vill från kylen.
Okej, min fru är inte här.
Innan. Jag stannade till tidigare.
John. Jag är byggnadsinspektören.
Ja. Inga problem. Förlåt för det. Gör dig hemmastadd.
Din fru verkar vara en bra kvinna.
Du har en son och en dotter. Ja?
Ja, det stämmer.
Jag med. Son och en dotter.
Får jag fråga dig, är ni en…
Är ni en kristen familj?
Ja, jag skulle säga det.
Vi går inte i kyrkan. Så…
Ser allt bra ut för dig?
Med byggnadsplatsen eller allt?
Vi har fortfarande källaren att göra men köket är i stort sett klart.
Vi bytte ut marmorn mot slaktarbänken här.
Det är så roligt. Alla lägger in en ö nu.
Vi drunknar i öar.
Jag kommer tillbaka om några dagar när allt är klart, men…
Ja, allt ser bra ut.
Bra.
Du hade tur som hittade en hantverkare.
Ja? Varför då?
Byggandet blomstrar överallt.
Industrin kan inte hålla jämna steg med efterfrågan.
Så som världen är nu,
hela civilisationen bara brinner ner, folk vill inte gå ut.
De vill fixa sina hem. De vill förvandla dem till fästningar.
Ja, folk flyttar ut från staden.
Jag antar det.
Lustigt hur det går till.
Det är den fjärde vändningen.
Ursäkta?
Historiska händelser.
De händer inte bara.
De sätts i rörelse av stora män, en generations personae.
Och var och en av dessa släpper lös en vändning som varar ungefär
20 år, mer eller mindre.
Och vart fjärde varv är ett saeculum,
ungefär lika lång som ett människoliv.
Och i slutet av varje sker en kris.
I det här landet är krisen alltid krig.
Revolutionen,
80 år senare, inbördeskriget.
Åttio år senare, andra världskriget.
Och det är snart 80 år sen nu, så…
Något är på väg att hända.
Jag är faktiskt inte hungrig.
När blir du klar med denna inspektion?
Din dotter, hon är…18?
Nej, hon är 16. Vad har det…
Tja…
Jag vet inte om jag borde berätta det här,
och snälla, förlåt mig om jag överskrider en gräns,
men om jag vore hennes far skulle jag vilja veta.
Veta vad?
Jag såg din dotter
prata med den unga afroamerikanska mannen,
som sätter upp kamerorna.
Och hur de pratade, rörde vid varandra,
är det tydligt att de har ett intimt förhållande.
Ursäkta, vad?
Jag tyckte att du borde veta.
Jag tror att en pappa borde veta något sådant.
Jag har förolämpat dig. Jag är ledsen.
Hon påminner mig mycket om min dotter när hon var i den åldern.
Hon var sexuellt aktiv…
väldigt ung.
Hon var skolans hora.
Vi fixade problemet, men det var traumatiskt för hela familjen.
Ursäkta, John var namnet?
Du ska veta
att jag inte är bekväm med att ha det här samtalet med dig.
Du kommer inte att se mig igen.
Du sa att du skulle komma tillbaka om några dagar.
Ja.
Du, vad gjorde du…
Hur löste du problemet med din dotter?
Hon bar aldrig en lågskuren tröja igen.
Det är ett vackert hem.
När jag var liten låste vi aldrig våra dörrar.
Ingen gjorde det.
Alla gick i kyrkan.
Nu går ingen i kyrkan, och alla låser sina dörrar.
Jag tror inte att det är en slump.
Lyssna…
Kul att snacka.
Det finns en trevlig luthersk kyrka på samma gata.
Du borde överväga att gå dit med din familj.
Det hjälper.
Tack för smörgåsen.
Hej, den inspektören,
han är en galning och jag vill inte ha honom här igen.
Vad pratar du om?
Byggnadsinspektören. John, religiös kille.
Han gjorde en smörgås i mitt kök.
Jag fick stå ut med någon föreläsning medan han kollade runt.
Det finns ingen inspektör som heter John.
Inte i Westfield.
Det är antingen Gary eller Alan och de kommer inte förrän vi är färdiga.
Va? Vem pratade jag precis med?
Ingen aning, men han var inte en av mina killar.
Och inte inspektören.
WESTFIELD SÄKERHETSFIRMOR
Hej.
Hej. Var har du varit? Jag har letat efter dig hela dagen.
Bara på klubben med Karen.
Är du okej?
Ja, jag antar det. Jag bara kollar andra säkerhetsfirmor.
Tja… låt mig inte störa dig.
Vad?
Okej.
Älskling, jag ville det här.
-Fan, älskling. -Okej…
-Vänta. Låt mig slå på larmet. -Vad?
-Vad? Nu? -Alla är i huset.
Vi måste vänja oss vid att sätta på larmet när vi är i huset.
Vänta, bara…
Jag ska kolla det snabbt. Jag är strax tillbaka.
Jag slår på det och kommer. Vänta där.
-Glöm det. -Jag springer ner.
-Jag kommer tillbaka. -Det är okej.
-Vart ska du? -Vill du veta något?
Vi har inte haft sex på flera veckor.
Kom igen, jag är bara distraherad, okej? Ni är på motellet.
Det är okej.
-Älskling… -Kom ner och säg hejdå till barnen.
Sov gott i natt, okej? Vi ses imorgon.
Hejdå, pappa! Vi ses imorgon!
Älskar dig.
Du. Är vi okej?
Vänta, Ellie.
Är det något på gång mellan dig och den där ungen Dakota?
Vad? Nej!
Ljuger du för mig?
För att någon såg er två ihop.
Herregud, pappa…
Och jag uppskattar inte att främlingar berättar om min dotter.
Du låter någon iaktta mig nu?
Nej, Ellie. Dakota är 19 år gammal, okej?
Om något händer måste jag veta det.
Ingenting händer, pappa, okej?
Vad? Ellie. Ellie!
Dean.
Det är okej. Kör. Okej. Vi ses imorgon.
Hejdå.
-Dean? -Bara…
Hallå.
Jag har något du aldrig kommer att tro.
Vad är det?
Jag är nere på gatan. Kan du möta mig?
Det jag kommer berätta för dig kommer med många varningar, okej?
Jag hittade något.
Men vi måste vara försiktiga vad vi gör med det
eftersom vi kanske retar Westfield polisavdelning
eller hela staden Westfield.
Men jag jobbar för dig.
Jag förstår inte vad du pratar om.
Jag tänkte på Jasper Winslow för att något hände honom, eller hur?
Jag har en fråga.
Jag undrar om det finns en historia om huset,
t.ex. alla gamla register ni har i arkivet
som jag kanske kan ta en titt på.
Allt som kan handla om eventuella tidigare ägare av huset.
Han hade det konstigaste ansiktsuttrycket.
Jag visste inte vad det betydde.
Men så satte han sig upp, tittade mig rakt i ögonen och sa…
Jag har väntat på att du ska fråga mig.
Jag har ingen aning om vad du hittar här, men… ha så kul.
Tack.
Jag märkte att lådan hade blivit hanterad.
Förseglingen var bruten, omöjligt att säga när.
Dean.
Det fanns en familj som köpte huset på 657 Boulevard
och bodde där till 1995.
Familjen Graff.
Innan jag berättar allt detta för dig…
Jag vill att du förstår,
att det finns inga offentliga dokument att något av detta faktiskt har hänt, okej?
Den här historien är inte med i någon tidning, inte på någon webbplats.
Okej. Så…
vad är historien?
Okej.
Fadern, John Graff,
var så normal som man kunde vara.
Han älskade två saker, sin familj och sin kyrka.
Arméveteran, blev revisor, lägenhet på Upper East Side.
Kyrka varje söndag.
En natt jobbar han sent,
kan inte få en taxi, bestämmer sig för att ta tunnelbanan.
Men som tur är hade hans mamma precis ärvt lite pengar.
Säger till honom: "Du ska ut ur staden.
Det är ingen plats för en familj.
Jag ska hjälpa dig köpa ett hus i förorten."
Han hade en son, Dale,
hans ögonsten, idrottare, student med högsta betyg…
Jag har aldrig gjort det förut.
Pat!
Jag måste gå, älskling.
Hans äldre dotter var 17, men betedde sig som 30.
Han var orolig för henne. Pratade med sin pastor om det,
om hur han tyckte att hon var lite pojkgalen.
Vem ska läsa bordsbönen?
Låt mig.
Åh, kära Jesus,
jag vill tacka dig för att ha lagat middag och…
Vänta. Det var jag som lagade den jävla middagen.
Språk. Ta tillbaka det!
Och hans fru, Helen, tyckte om att förödmjuka honom offentligt.
Hon drack. Alla tyckte att hon var galen.
Barn, diska för fan.
Eftersom hans mamma hade hjälpt honom med huset,
innebar det att hon också bodde där.
Det är pinsamt, John. Det är en förolämpning mot den här familjen.
Jag kan inte bara gå in och be om befordran, mamma.
Du har jobbat där i 12 år. Du borde driva den avdelningen.
Ja, jag vet, mamma.
En dag går han till jobbet och får sparken.
Chefen säger att han bröt ihop i tårar.
Han hade aldrig sett en man gråta så.
Men han är revisor, eller hur?
Så han sköter familjens ekonomi och sin mammas ekonomi.
Men han berättar inte för sin familj.
Han låtsas bara gå till jobbet varje morgon.
Och sen går han till banken,
börjar ta ut pengar från sin mors konton.
Små mängder som ingen skulle märka.
Det använder han för att betala bolånet, elbolaget…
Familjen vet inte att han har fått sparken.
En dag kommer han hem och agerar som om han varit på jobbet.
Han hittar ett brev i brevlådan.
Hej, mr Graff.
Jag har haft nöjet att iaktta din familj ett tag nu.
Din dotter heter Pat, stämmer inte det?
Hon har blivit en vacker ung kvinna.
Vet du vart hon går på natten?
Jag vet.
Och vart går du på morgnarna?
Du går inte till jobbet.
Vet din fru det?
Jag ser henne klä av sig när du inte är där.
Och han fortsätter få dem. Brev efter brev.
Han vet inte vem som skickar dem.
Det är girighet, mr Graff.
Girighet som förde dig hit.
Vad bekänner du för pastorn, John?
JAG ÄR VÄKTAREN
"Ungt blod är vad huset önskar. Varför inte bara ge det vad det vill ha?"
Men han berättar inte för någon.
Inte för sin fru, eller sina barn.
Han berättar inte för polisen.
Han fortsätter bara att låtsas gå till jobbet…
…och stjäl pengar från sin mors konton.
Bus eller godis!
Nästa kvarter!
Så en kväll kommer han hem,
och dottern har en halloweenfest.
Vad gör du?
Vi gick bara bus eller godis.
Du är hennes lärare.
Jag var inbjuden…
Håll dig borta från henne. Ut ur mitt hus!
Pappa, sluta!
Du är klädd som en hora.
Vad i helvete händer?
Någon tittar!
Förlåt, jag måste fråga dig…
Var han så här förut?
Eller…
Eller förändrade huset honom?
Vad? Som att det var hemsökt?
Jag…
Jag tror inte på sånt.
Jag skulle säga att han kände att hans liv höll på att rasa samman
eftersom det hela var en fasad, vet du?
Han levde en lögn,
och den som skrev dessa brev visste det.
"Girighet är din synd, John, och otålighet är min.
Varför ger du inte bara huset vad det vill ha?
Ge det blodet, så låter jag dig behålla allt du har och lite till.
Du ser vart de är på väg nu, eller hur?
Det gör jag.
Gör vad huset ber dig,
och du vet att de kommer hamna på en bättre plats.
Jag kommer att titta på dem därifrån, John.
Jag kommer aldrig sluta titta."
Vi kommer alla att dö.
Det vet ni väl?
Vad fan?
Nej, han har rätt.
Vi måste alla vara redo för att träffa vår skapare.
Ja.
Vi borde alla vara förberedda för den dagen när den kommer.
Jag vill se er alla i himlen.
Vi bör erkänna våra synder och be om förlåtelse.
Och sen gör han en plan.
Han ringer rektorn på barnens skola…
Ja, vi måste lämna stan i några månader.
Besöka släktingar.
Min frus pappa är sjuk.
Han klippte ut ansiktet ur varje familjebild…
Vad gör du, John?
Jösses.
Ditt sinne är lika mjukt som din kuk nuförtiden, älskling.
Jag har en affär, John.
Jag ska ha en affär, John.
Inte för att du skulle bry dig.
Du måste sluta prata.
Det är bara… jag behöver en kuk, John.
Jag behöver någon att knulla.
John?
John, vad var det för ljud?
Hallå?
Sedan går han ner och gör en smörgås åt sig.
Och han…
Förlåt.
Och sen går han till sin sons basketmatch.
Du har något på glasögonen.
Tack.
Jag har målat.
Min son…
Nej… Pappa!
Och sedan förbereder han scenen.
Han tänder alla lampor.
Sätter musik på internradion.
Wagners Götterdämmerung.
Betyder "Gudaskymning".
Sista delen av Ringcykeln.
Jag känner igen musiken.
Kropparna låg där i två hela veckor.
Ingen vet att något är fel.
Sedan hör grannen, en konstig kille som är vänlig mot hans son…
Han hör musik komma inifrån.
Och han märker en lukt.
Hallå?
Jasper Winslow. Jösses.
Kropparna är som mumier, uttorkade.
Som om de hade blivit tömda.
Och på golvet i källaren finns tomma mjölkflaskor.
De hade varit fyllda med blod, och nu var de tomma.
Men de dödades inte där nere.
Nej. Mormodern på övervåningen, frun i vardagsrummet,
dottern i badrummet, sonen i dörröppningen.
Sen då? Tog han livet av sig?
Var var kroppen? Det blir ännu konstigare.
Elva dagar innan kropparna hittades, tre dagar efter att de dödades,
den där läskiga läraren, den på halloweenfesten…
Han hittas i sin bil,
förarsidan sprängd, skjuten i huvudet
av en annan pistol.
Kulorna stämde inte. Vad handlar det om?
Och hör det här, hela den här tiden, 14 dagar,
när liken låg inne på 657 Boulevard…
Någon iakttog fortfarande huset.
John Graff glömde att stoppa posten.
Men posten hopade sig inte.
Brevbäraren sa att det var tom varje dag.
Tidningsbudet levererar tidningen, någon kommer och tar den.
Det här blir svårt att se.
JAG ÄR VÄKTAREN
De här är exakt likadana som breven jag får.
Här är bilderna från brottsplatsen av familjen Graff.
Varför har jag inte hört om detta förut?
Varför togs inte detta upp vid försäljningen?
Varför känner ingen till den här historien?
Polisen mörklade det och du kan inte skylla på Chamberland.
Han kom inte till polisen förrän 2005, tio år senare.
Ingen i stan visste? Verkligen? Ingen i stan?
Staden vill inte att den här historien kommer ut.
Det finns många berörda som bryr sig om sitt fastighetsvärde,
och bilden av staden som en av de säkraste platserna.
Och… Mitch och Mo då?
Deras son, eller hur? De bodde i huset bredvid, eller hur?
Han kanske vet något?
Nej. Mitch och Mo flyttade till Westfield 1996, ett år senare.
Fan.
Så vad hände med honom?
-John Graff? -Ja.
Är han död? Lever han? Vem vet?
Det fanns inga spår av honom efter det. Han försvann.
Fast jag antar…
du skulle inte veta vem du tittade på
om han dök upp någonstans,
på grund av att han klippte ut ansiktet av varje foto och brände det.
Så ingen vet hur han ser ut?
Nej.
Vänta lite.
Vilken kyrka gick John Graff till?
Markuskyrkan. Westfield. Lutherska kyrkan.
Jag stannade till tidigare. John. Jag är byggnadsinspektören.
Vi fixade problemet,
men det var traumatiskt för hela familjen.
Det finns en trevlig luthersk kyrka på samma gata.
Du borde överväga att gå dit med din familj.
Vad är det?
Jag har träffat honom.
John Graff.
Han var hemma hos mig.
Vänta, så det är verkligen klart?
Källaren behöver ett par veckor, men köket är klart.
Kamerorna är inne och larmen är inställda. Så…
Så vi flyttar in igen?
Japp.
-Ska vi äta nåt? -Ja.
Ja. Jag är vrålhungrig.
Nej, Jasper! Jag kommer inte att skada dig.
Jag är ledsen för det jag gjorde mot dig.
-Jasper, vem är det? -Nej, titta på mig.
Jag har bara en fråga.
Känner du John Graff?
Jasper? Prata inte med honom.
Jasper, jag är ledsen…
Vi har inget att säga dig.
Och du ska veta
att vi ska slå hårt mot dig om den där mathissen.
Bevarandesamhället är ursinnigt.
De har beställt en besiktning och vi kan komma in när vi vill.
Nej, det kan ni inte.
Kolla upp det! När vi vill.
Vad? Nej…
Och det var så ovänligt av dig att inte närvara på Mitch och Mos begravning.
Jag visste inte när det var.
Jag visste inte var det var… Jag kände dem inte.
Du kände dem tillräckligt väl för att få dem att ta livet av sig.
Ovänligt.
Oj, det är som en katalog.
Det är fint, eller hur?
Ja, vi har packat upp. Det är skönt att vara hemma.
Åh, älskling… Var är pappa?
-Dean? -Hej, ja! Jag är här.
Kom du precis?
Ja. Hej.
Hej.
Det är fantastiskt. Vi är hemma.
Carter? Kom låt oss gå.
Du Ellie. Kom igen.
Vi måste åka några minuter tidigare.
Mamma ska till galleriet och jag tar er till skolan,
men jag vill inte missa tåget.
Jag kan ta dem.
Vad? Nej. Gör din grej.
Det är fint här nu.
Vi gjorde det rätta, eller hur?
Att stanna?
Ja, det gjorde vi.
Jag älskar dig.
Jag åker. Nu åker vi!
-Hejdå älskling. -Hejdå mamma.
Hejdå mamma.
Mr och mrs Brannock.
Kameror överallt nu,
men man kan aldrig vara säker i den här världen, eller hur?
Jag iakttar fortfarande.
Undertexter: Z.J.