‎UN SERIAL NETFLIX
‎M-am săturat să aud ‎că nu puteți face nimic.
‎Zic doar că trebuie să ne înțelegem.
‎Eu îmi fac partea. Chiar acum ‎analizăm ADN-ul de pe primul plic.
‎Îl putem analiza și pe acesta.
‎Presupun că e aceeași persoană.
‎Azi-noapte patrula a trecut ‎de patru ori prin fața casei voastre.
‎Nu au văzut nimic.
‎Trebuie să vă montați acele camere, da?
‎Nu știu, e ca și cum ar fi știut ‎că urma să se întâmple asta.
‎A trimis a doua scrisoare ‎știind că nu-l putem prinde. Nu?
‎Împotriva cui depunem plângere?
‎Împotriva cui cerem ordin de protecție? ‎Nu știm cine e.
‎Cred că știm cine este ‎și cred că se află chiar în fața noastră.
‎Trebuie să fie Jasper Winslow. ‎L-ați cercetat vreodată?
‎Cred că s-a speriat ‎că l-ați dat afară din casă,
‎ați zis că-l ucideți.
‎Sora zice că n-a ieșit din camera lui ‎de cinci zile.
‎Și ea părea speriată, ‎deci cred că spune adevărul.
‎- E la fel de ciudată ca el. ‎- Da…
‎A zis ceva ‎despre cum va fi cu ochii pe noi.
‎Și a zis ceva ‎despre copacul de 100 de ani,
‎- …cum scrie și în scrisoare. ‎- Cred că-s gemenii în trening.
‎- Mitch și Mo? ‎- Da.
‎Sunt tare amuzanți!
‎Uitați la ce m-am gândit.
‎Cel care scrie scrisorile vrea să plecați.
‎Puneți casa la vânzare, provocați-l!
‎Ce? Nu vând casa, dle detectiv.
‎N-am zis s-o vindeți.
‎Am zis s-o puneți la vânzare. ‎Vedeți cine face o ofertă pentru ea, bine?
‎Am putea obține o pistă.
‎Dar nu vreți să vindeți casa. Am înțeles.
‎Nu-mi place să spun asta, ‎dar trebuie să așteptați, asta e situația.
‎Puneți camerele ‎și, dacă tot nu vă simțiți în siguranță,
‎angajați o firmă de pază!
‎Patrula nu poate sta toată noaptea.
‎Sunt banii cetățenilor.
‎Dar, dacă vreți să plătiți,
‎puteți avea un tip înarmat ‎în curte nonstop.
‎Nu. Deja ne-am interesat.
‎- E 7.000$ pe săptămână. Nu ne permitem. ‎- Banii ăștia se duc pe renovări.
‎Atunci, poate un detectiv particular.
‎E mai ieftin. ‎Poate investiga unde noi nu putem.
‎Poate grăbi procesul.
‎Unde găsim un detectiv particular?
‎Vă pot recomanda câțiva.
‎O sută douăzeci și două de cazuri.
‎Eu am rezolvat 93.
‎Sunt ca în ‎Verdict crimă.
‎Deci ai fost polițistă?
‎Polițistă? Doamne, nu!
‎Am fost cântăreață de jazz.
‎Cântăreață… Glumești!
‎Ba chiar eram bună.
‎Uau! Pot să întreb de ce ai renunțat?
‎Deși eram bună la cântat, ‎eram și mai bună la băut.
‎Așa că, la un moment dat, ‎soțul m-a pus să aleg.
‎Ori el, ori băutura. ‎Simplu, am ales băutura.
‎Apoi am făcut infarct pe scenă.
‎Am fost moartă zece minute.
‎A cam stricat farmecul lucrurilor.
‎La dezalcoolizare am pățit ceva ciudat.
‎Mi-am pierdut pofta de alcool.
‎În schimb, am prins gustul crimelor.
‎Am devenit dependentă.
‎Documentare despre crime,
‎cazuri nerezolvate…
‎În mintea mea, ‎le întorceam pe toate părțile.
‎Nu mă puteam gândi la altceva.
‎M-a copleșit în totalitate.
‎Până când…
‎într-o zi am zis: „S-o ia naiba de treabă!
‎O să devin detectiv particular.”
‎Cum vezi în filme!
‎Voi rezolva niște nenorocite de crime!
‎Și, după cum vezi, ‎am rezolvat tot felul de cazuri.
‎Vezi tu, îmi plac ghicitorile.
‎De-aia îmi place cazul tău.
‎Fiindcă e o adevărată ghicitoare, nu?
‎Cel care scrie scrisorile ‎încearcă să te sperie. De ce?
‎De ce? Ce are de câștigat?
‎Ce vrea?
‎Asta e întrebarea ‎de la baza oricărei infracțiuni.
‎Acestea sunt scrisori ale cuiva ‎care tânjește după ceva.
‎Cineva care vrea ceva ce-ți aparține.
‎Da, bine, dar cine?
‎Poți afla pentru 100$ pe oră.
‎Îl voi găsi pe nemernic, dle Brannock.
‎Fir-ar!
‎Trebuie să merg la muncă.
‎Îți mulțumesc foarte mult.
‎Trebuie să discut cu soția mea ‎despre asta, dar… Păstrăm legătura.
‎Las la jumătate.
‎Cincizeci de dolari.
‎Și nu cer cheltuieli de deplasare.
‎Am cancer la ficat
‎și fiica mea e mamă singură, ‎iar eu trebuie s-o întrețin
‎cât mai pot.
‎Păstrăm legătura.
‎Oare Chamberland avea dreptate? ‎Să punem casa la vânzare?
‎Nu asta a zis Chamberland.
‎O voi anunța pe Theodora Birch ‎că e angajată.
‎Are câteva săptămâni ‎să afle cine e Observatorul,
‎dar renovările ar trebui să fie gata ‎până atunci.
‎Bine, uite unul!
‎E la zece minute de aici. ‎Arată… Arată drăguț.
‎Arată…
‎Bine. Uite, eu…
‎Nu mă simt bine să dorm aici
‎și, oricum, ‎praful o să-i agraveze astmul lui Carter.
‎Și, dacă asta ne permitem, e în regulă.
‎Am stat de atâtea ori la moteluri ‎când eram copii.
‎Era distractiv. ‎N-am nevoie de un apartament la Ritz.
‎Știu, dar cred că unul dintre noi ‎trebuie să stea noaptea aici.
‎Muncitorii vin la prima oră.
‎Cineva trebuie să le deschidă, nu?
‎Lasă aici echipament de vreo 30.000$,
‎e ca și cum am cere să fim jefuiți.
‎Punem alarma.
‎Atunci, niște necunoscuți vor cunoaște ‎codul alarmei noastre.
‎Atunci, schimbăm codul.
‎Iubito, trebuie să fie
‎o mașină în parcare. Lumini care se aprind ‎și se sting, cum e normal.
‎Bine, deci tu dormi aici,
‎iar eu și copiii dormim la motel.
‎Vei fi în regulă așa?
‎Iubitule, mi-e frică de acest loc, ‎nu de un amărât de motel,
‎și sunt doar câteva săptămâni.
‎Vom cina în fiecare seară aici, ‎alături de tine,
‎apoi eu și copiii vom dormi la motel.
‎Va fi bine, promit.
‎Copiilor le va plăcea, bine?
‎Da.
‎Câte nopți aveți de gând să stați aici?
‎Nu știu sigur, două săptămâni? Poate trei.
‎Avem de lucru la casă. Niște renovări.
‎Fiul meu, Carter, are astm. ‎Deci praful și toate celelalte…
‎Acceptați Amex?
‎Sunteți siguri că vreți să stați la noi?
‎Nu sunteți genul de oameni… ‎care ne vizitează de obicei.
‎- Locul e perfect. ‎- E în regulă.
‎Îl aveam în vizor de ceva timp, ‎e ca o vacanță acasă.
‎Cum vreți.
‎Haideți, e târziu! Trebuie să vă culcați.
‎Stai, pleci?
‎Da, în noaptea asta dorm acasă,
‎ca să-i pot primi mâine pe muncitori.
‎E o situație deosebită pentru voi.
‎Parcă aveți propriul apartament. Exersați.
‎În plus, aveți piscină, nu?
‎Ai înotat acasă, deci poți păstra ritmul.
‎Bine, noapte bună! Pa!
‎- Tată? ‎- Ce e?
‎Dacă cel de care ne ascundem ‎vine aici după noi?
‎Nimeni nu vine după voi, bine?
‎Da. Mama e aici, bine?
‎Lăsați ușa aia deschisă ‎și le încuiem pe acestea.
‎Nimeni nu știe că suntem aici. Bine?
‎- Bine. ‎- În regulă?
‎Bine, culcați-vă!
‎- El, e 23:00. Închide telefonul, te rog! ‎- Bine.
‎Mersi. Bine?
‎Te iubesc.
‎- Te iubesc. ‎- Și eu.
‎Nu mai mult decât pe copii, doar altfel.
‎Stai acasă ‎ca să-l prinzi pe cel care face asta,
‎nu-i așa?
‎Nu minți!
‎Da. O să-l prind pe ticălos.
‎Ar putea să nu fie un bărbat, ci o femeie.
‎Așa e. Noapte bună! Vă iubesc.
‎Alo?
‎Cine e?
‎MOTEL
‎- Unde sunt copiii? ‎- Sunt înăuntru, dorm.
‎- Ești bine? ‎- Hai să vorbim cu ea!
‎Nu știu ce să vă spun.
‎A sunat cineva. A cerut camera cinci.
‎Am făcut legătura, nu e neobișnuit.
‎- Era bărbat sau femeie? ‎- Nu știu. Cred că bărbat.
‎Sau poate că era femeie. ‎Unii cred că am voce de bărbat.
‎Da.
‎A zis ceva?
‎Nu. Doar respira…
‎- A mai sunat cineva de atunci? ‎- Nu.
‎- Formați steluță-69, vă rog! ‎- Ce?
‎- Steluță-69, îl va suna înapoi. ‎- Da.
‎Nu răspunde nimeni.
‎APELANT NECUNOSCUT
‎Nu am niciun răspuns pentru tine.
‎Am aflat că a fost o altă ofertă și era…
‎Era prea mică
‎și bănuiesc că era cineva ‎care voia s-o vândă mai departe,
‎cum fac afaceriștii, dar era un SRL, ‎ceea ce înseamnă
‎că nu e nevoie să fie trecut niciun nume ‎pe documente.
‎Și, cum știi, șeful meu, Darren,
‎e foarte strict ‎cu confidențialitatea clienților.
‎De-aia e pe primul loc în zona de vest.
‎Bine, mulțumesc că ai încercat.
‎Da.
‎Mă rog, pot să te întreb ceva? ‎Ceva foarte direct?
‎Cine, tu? Da, fii directă! Haide!
‎Care a fost primul tău instinct?
‎Când ai primit prima scrisoare,
‎ai vrut pur și simplu să-ți iei soțul ‎și copiii și să plecați naibii de acolo?
‎Da, cred că da.
‎Atunci, asta trebuie să faci.
‎Trebuie să vinzi.
‎Trebuie. Voi fi agenta ta.
‎Pot s-o vând într-un weekend.
‎Crezi?
‎Trebuie doar să aibă prețul bun.
‎Dacă aș fi în locul tău,
‎aș scădea 500.000.
‎Cinci sute de mii?
‎Dragă, ai primit două scrisori demonice
‎ce vă amenințau pe tine și pe copii!
‎La naiba, adică…
‎Încă nu ne-am hotărât. ‎Și șervețelul meu miroase urât.
‎Dragă, serios, ‎trebuie să vinzi casa imediat.
‎Trebuie, puteți… ‎Vă puteți lua o casă drăguță în apropiere.
‎E una foarte drăguță pe Hollyhock.
‎Nu e atât de extravagantă și grandioasă ‎ca a voastră, dar e drăguță.
‎E în același district școlar, ‎deci copiii nu se vor transfera,
‎iar tu poți rămâne la clubul de societate.
‎Nu știu, eu…
‎Începe să-mi fie dor de New York.
‎- Nu de apartament, ci de oraș. ‎- Doamne!
‎Știai că New Yorkul
‎va fi sub ape în vreo cinci ani?
‎Știai?
‎Oricum, ce ai de gând să faci, ‎o să-ți vinzi oalele?
‎Cu asta mă ocup.
‎Trebuie să vinzi casa aia. Trebuie.
‎Trebuie doar să termini renovările
‎și să nu fii ucisă în motelul ‎din josul străzii, în care stai.
‎Fiindcă, Nora, ești extenuată.
‎Chiar ești extenuată și speriată,
‎dar, de fapt, ar trebui să fii…
‎Ar trebui să fii furioasă.
‎Am numele și numărul unui tip ‎care a locuit în casă.
‎Un impresar.
‎- Nu de la el ai cumpărat casa… ‎- Trebuie să te întrerup.
‎Bine.
‎Soția mea vrea să vindem casa.
‎După tot ce s-a întâmplat, ‎și acum farsa telefonică…
‎Trebuie să mă asigur ‎că se simte protejată de mine.
‎- Dar nu vrei să știi? ‎- Ce anume?
‎Cine vă face asta.
‎Norei nu-i pasă de asta.
‎Își dorește să scape din casa aia ‎și are nevoie de sprijinul meu.
‎Înțeleg. Dar ascultă-mă!
‎Acum mulți ani, când încă beam,
‎soțul meu se culca cu altcineva ‎și eu știam asta.
‎Atunci nici nu vorbeam cu el.
‎Așa că într-o zi s-a săturat ‎de alcoolismul meu
‎și a plecat.
‎După ce am făcut infarct și m-am lăsat ‎de băut, mi s-a făcut dor de el.
‎L-am implorat să mă primească înapoi ‎și a zis că acceptă cu o condiție.
‎Să nu întreb niciodată cu cine s-a culcat.
‎Dacă acceptam, mă primea înapoi.
‎Mă ierta că i-am irosit ‎cei mai frumoși ani.
‎Așa că am zis „da”.
‎Și am fost fericiți.
‎Dar faptul că nu știam ‎cine era femeia aia…
‎m-a consumat. ‎Nu mă puteam gândi la altceva.
‎Când zâmbeam la masă, ‎când ne îmbrățișam pe canapea, la TV…
‎Nu mă gândeam decât la fața neclară ‎a acestei femei,
‎care a luat ceva ce-mi aparținea.
‎Deși luase ceva ce nici nu meritam, ‎așa că…
‎Am aflat.
‎M-am dus în Rockland County.
‎I-am spus că, dacă mai vorbește vreodată ‎cu soțul meu, o omor.
‎Soțul meu n-a aflat niciodată.
‎Și viața noastră a fost mai frumoasă ‎ca niciodată.
‎Trebuia să știu.
‎N-am avut de ales.
‎Trebuia să știu. ‎Nu-mi puteam continua viața până nu aflam.
‎Bun, deci fixați asta sub mânerul ușii
‎și, după cum vedeți, nu se poate deschide.
‎Puteți încerca, ‎dar nici un berbec n-ar reuși.
‎Odată ce puneți asta, ‎nimeni nu intră pe ușă.
‎E simplu, dar eficient.
‎Mulțumim.
‎Cu plăcere, sincer.
‎Montez asta în camera copiilor ‎și sunteți gata.
‎Vom fi bine. Mersi.
‎Bine. Sigur.
‎E ca primul meu apartament din New York.
‎Ești bine?
‎- Da. ‎- Ce e? Ce?
‎Știi că ziceam că ar trebui să vindem?
‎În tot acest timp am fost îngrozită.
‎Și nu cred că am realizat ‎cât sunt de furioasă.
‎Pe mine?
‎Pe persoana care ne face asta.
‎Ne-am mutat aici ‎ca să scăpăm de frica asta, nu?
‎Știu că nu ni se întâmplă doar nouă.
‎Se întâmplă tuturor, în întreaga țară.
‎Viața ta poate fi distrusă.
‎Ești vizat.
‎Nicăieri nu suntem în siguranță.
‎Asta le spunem copiilor?
‎Că, dacă cineva ne terorizează, ‎îi permitem?
‎Pur și simplu fugim?
‎Nu știu cum putem continua ‎să facem asta, dar…
‎nu cred că putem renunța deja.
‎Iubito, ești o luptătoare.
‎Mereu ai fost.
‎- E în regulă. ‎- Am terminat.
‎Minunat! Mulțumim.
‎Mă gândeam, ‎și vă rog să nu vă simțiți obligați,
‎dacă vreți, noaptea pot sta afară ‎să vă supraveghez camerele
‎și să stau de pază ‎în caz că apar probleme.
‎Aș fi bucuros să fac asta.
‎Adică să stai toată noaptea afară?
‎Da.
‎Asta făceam ‎înainte de sistemele de alarmă.
‎Bine, în regulă. Cât mi-ai cere?
‎Nu știu.
‎Douăzeci de dolari pe oră?
‎De la apus până la răsărit?
‎Bine. Da. Ar fi de mare ajutor.
‎Atunci, vă las.
‎- Dean, nu? ‎- Da.
‎Andrew.
‎De unde vii?
‎Poftim?
‎De ce mă întrebi asta?
‎Eram curios.
‎Nu vreau să mă aflu aici.
‎Bine?
‎Nu-mi place să vorbesc despre ce-a fost.
‎Și nu-mi place să retrăiesc aia.
‎Dar, dacă locuiești în acea casă, ‎am datoria să te ajut,
‎fiindcă pe mine nu m-a ajutat nimeni
‎și mi-aș fi dorit s-o facă.
‎Dacă ții la familia ta, ‎vei pleca din acea casă.
‎Bine. Îmi poți spune de ce?
‎Nu mi-am dorit să mă mut în suburbii.
‎Îmi place orașul.
‎Da.
‎Am fost impresar.
‎Rose era violoncelistă.
‎Ne-am cunoscut într-o noapte…
‎Ne-am îndrăgostit.
‎Ne-am căsătorit după șase luni.
‎A rămas însărcinată.
‎A fost o sarcină dificilă.
‎A stat mai mult în pat, nu putea să cânte.
‎Cariera mea era pe val ‎și n-am putut fi acasă, alături de ea.
‎După ce s-a născut Caleb, ‎depresia postnatală a durat o veșnicie.
‎Cam un an și jumătate.
‎Am angajat ajutoare,
‎fiindcă nu putea să fie mamă.
‎Îi spunea dădacei că va cânta, ‎dar tot nu se atingea de violoncel.
‎Într-un final, am zis: ‎„Trebuie să schimbăm ceva.
‎Așa nu merge.”
‎Așa că am condus până în Westfield.
‎Am văzut casa
‎și nu ne venea să credem cât cereau pe ea.
‎Era în anul 2014.
‎La câțiva ani după recesiune, ‎deci prețurile erau bune,
‎iar eu eram pe val la muncă.
‎Îi reprezentam pe Rosamund Pike, ‎pe Andrew Garfield.
‎Ne descurcam bine.
‎Iar casa era minunată.
‎Mă gândeam: ‎„Rahat, nu putem să ratăm asta!”
‎Fiul meu avea vreo trei ani.
‎Curte mare pentru el… ‎Așa că am zis: „La naiba!”
‎Ne mutăm în suburbii.
‎Și, dintr-odată, parcă totul s-a schimbat.
‎Brusc, soția mea și-a revenit.
‎A început iar să cânte…
‎Apoi au apărut ei.
‎Cine?
‎Cuplul ciudat din casa din spate.
‎Bun-venit în cartier!
‎Celebra plăcintă de rubarbă a lui Mo!
‎Și un mic cadou pentru micuț.
‎Din spusele lor, fiul lor crescuse ‎și se mutase de acasă…
‎Dacă ai vreodată nevoie de timp ‎ca să cânți, putem avea grijă de copil.
‎Să ai niște timp pentru tine.
‎Ar fi minunat!
‎Bang!
‎Apoi, brusc, soția mea s-a schimbat.
‎Ce s-a întâmplat?
‎Se trezea în toiul nopții ‎zicând că a auzit muzică.
‎Apoi a început să vadă lucruri.
‎Chemam poliția aproape în fiecare noapte ‎ca să caute.
‎Nu era nimeni.
‎Apoi a renunțat. Adio, violoncel!
‎Nu voia să fie casnică.
‎Așa că îmi lăsam fiul la Mitch și Mo, ‎la 6:00,
‎ca să pot ajunge la muncă.
‎- Noaptea aveam scandal. ‎- Du-te dracu'!
‎Deja o luam razna.
‎Rosamund a renunțat la mine, ‎Garfield, la fel.
‎Și nu-i învinovățesc, nu-mi făceam treaba.
‎Într-o seară mi-am întrebat fiul ‎ce făcuse în ziua aceea.
‎Tati, trebuie să-ți spun ceva.
‎Fusese la Mitch și Mo.
‎A zis că se juca în dormitorul lor,
‎după care a coborât în sufragerie,
‎unde erau o grămadă de bătrâni
‎care stăteau în cerc, ‎îmbrăcați în robe lungi și roșii,
‎făcând incantații.
‎Și, în mijlocul cercului…
‎Ce?
‎Era un bebeluș pe un altar.
‎Îi tăiaseră gâtul.
‎Și îi beau sângele.
‎Scuze, fiul tău ți-a spus asta?
‎Știu. Știu că pare absurd.
‎Căci la vremea aceea avea trei ani…
‎Îți spun, fiul meu era speriat.
‎Eu…
‎L-am dus la psiholog.
‎Psihologul a spus că a inventat asta.
‎Dar, două zile mai târziu, ‎am citit o știre despre un bebeluș
‎de trei luni din Stamford, ‎care a dispărut noaptea din pătuț.
‎Nu l-au găsit niciodată.
‎Deci, acum deja o luasem razna.
‎Am început să iau pastile pentru somn.
‎Soția mea mergea în fiecare zi ‎la recuperare,
‎așa că mi-am luat liber de la muncă ‎pentru a avea grijă de fiul meu.
‎Și mă holbam încontinuu la Mitch și Mo.
‎Le-am zis polițiștilor. ‎Ei mi-au zis că sunt nebun.
‎Primesc o scrisoare.
‎Dragă dle și dnă Pierce. ‎Bun-venit în casa de la numărul 657!
‎Și am știut că sunt ei.
‎Voi ați scris asta, nu?
‎- Despre ce vorbești? ‎- Ce am făcut?
‎De ce nu-l putem vedea pe Caleb?
‎Stați naibii departe de familia mea!
‎Suntem singurul lucru stabil ‎din viața lui, știi?
‎Soția ta te înnebunește.
‎Ar trebui s-o închizi!
‎Au urmat mai multe scrisori.
‎Fiul vostru, Caleb, are un zâmbet frumos.
‎Adesea mi-e dor de soția ta.
‎Și au devenit mai…
‎Te-ai gândit vreodată s-o ucizi?
‎…violente.
‎Îți vei sacrifica soția sau fiul?
‎Dar astea sunt…
‎Sunt ca scrisorile pe care le primim noi.
‎Beau sângele copiilor.
‎Desigur.
‎Scuze, de ce ziceai că fac asta?
‎Ca să pară mai tineri?
‎Am căutat.
‎Există niște secte,
‎iar în sânge există o substanță ‎numită adrenocrom,
‎pe care corpul o secretă de la frică,
‎iar ei se hrănesc cu ea.
‎Trebuie să fiu avocatul diavolului ‎și să te întreb.
‎Atunci luai ‎destul de multe medicamente, nu?
‎Luam orice pastilă îmi pica în mână.
‎Nu mai știam ce e real și ce nu.
‎Scrisorile continuau să vină.
‎Discutam cu detectivi, ‎discutam cu cei de la FBI.
‎Sânge tânăr. Sânge tânăr!
‎Ați vrut o amenințare credibilă. ‎Cum e asta?
‎E destul de credibilă?
‎Într-o zi, am ajuns acasă, ‎soția o luase razna
‎și am întrebat-o ce s-a întâmplat, ‎și mi-a zis…
‎Caleb?
‎…că fiul nostru s-a tăiat
‎și, din senin, ‎ea pur și simplu apăruse… acolo.
‎Ieșise dintr-un tunel secret.
‎L-am căutat. Nu l-am găsit.
‎În seara aia am plecat.
‎Ne-am întors în oraș, ‎ne-am mutat la două camere.
‎Dar soția mea nu și-a mai revenit.
‎Zicea că viziunile nu se opreau.
‎Într-o zi, m-am întors cu fiul meu acasă, ‎de la joacă.
‎Joacă-te acolo!
‎Iubito?
‎Hei?
‎Îmi pare rău.
‎E în regulă.
‎Stai, nu! Andrew, te rog! ‎Te rog, avem un vecin.
‎Locuiește cu sora lui. ‎Un tip ciudat și chel.
‎- Jasper Winslow? ‎- Da.
‎E de treabă, îmi aducea corespondența,
‎mereu se purta frumos cu fiul meu. ‎E de treabă.
‎Cui i-ai vândut casa?
‎Nu știu. Unui SRL.
‎E cuplul de bătrâni, îți spun.
‎Pleacă naibii din casa aia!
‎La naiba!
‎M-ai speriat ca naiba.
‎Ce mai paznic ești! ‎M-am furișat și nici n-ai văzut.
‎La naiba! Ai dreptate.
‎Nu-mi face probleme, bine?
‎Nu le spun, dacă nici tu nu le zici ‎că m-am dus să înot.
‎Ador să înot noaptea. Hai cu mine!
‎Frate, nu știu. E destul de răcoare afară.
‎Piscina pare încălzită.
‎Poți vedea camera de aici.
‎E perfectă.
‎Îmi pare rău pentru tine.
‎Cum adică?
‎Tatăl tău… E strict cu tine, nu?
‎Da, dar nu era așa.
‎Dar, în ultimele câteva luni, parcă…
‎Parcă s-a sucit de tot.
‎Îi înțeleg punctul de vedere.
‎Are o fiică frumoasă ‎și vrea să o protejeze.
‎Nu sunt frumoasă.
‎Ba da, ești.
‎Înoată cu mine!
‎- Ți-am spus că nu intru. ‎- Doamne, intră odată!
‎Nu am costum de baie!
‎Bine, intră în lenjerie!
‎Au prosoape. Deci…
‎Nu pot să cred că fac asta!
‎Deci cine crezi că e?
‎Cine?
‎Cel care scrie scrisorile. Observatorul.
‎Cred că e nebunul din casa de alături.
‎Tot vine la voi acasă, adică…
‎Trebuie să fie el.
‎Dar, de asemenea, nu cred că e periculos.
‎Te pot săruta?
‎Frate…
‎Câți ani ai?
‎Șaisprezece.
‎Eu am 19.
‎Aș putea avea probleme.
‎Așa e și mai incitant, nu?
‎Da.
‎Sunt Pearl. ‎Știu că e devreme, dar e o urgență.
‎O distrug.
‎Sunt niște monștri.
‎Pe aici. Atenție cu sticla în bucătărie!
‎- Altfel, mă ceartă soția. ‎- Ăla e un pichamăr?
‎Este! Bună, Mo!
‎Renovăm bucătăria.
‎Vom lucra și la subsol.
‎Cred că tipii ăștia vor sta o vreme ‎pe aici.
‎Știi că nu poți face asta ‎între orele 20:00 și 7:00.
‎Da, știu. Ia te uită! E 7:02.
‎Uau! Ce gălăgie!
‎E exact ce-mi trebuia.
‎Eram deja cu nervii întinși, ‎și acum vii și tu cu asta.
‎Nu te aud!
‎După faptă și răsplată, să știi.
‎Eu și soțul meu suntem pensionari.
‎Puteai să ne anunți
‎și am fi plecat naibii la casa de vacanță.
‎- Am auzit asta. ‎- Oricum, de ce umbli la casă?
‎Nu-mi place marmura de Carrara. ‎Sunt italian, îmi place să gătesc!
‎Marmura de Carrara e italiană, idiotule!
‎Nu poți să faci sos roșu ‎pe marmura de Carrara, fiindcă se pătează…
‎De ce naiba îți explic ție?
‎E casa mea, cucoană, bine? Fac ce vreau.
‎Ai putea să n-o faci ‎a naibii de kitschoasă.
‎Probabil c-o să pui îngeri de ciment ‎care urinează peste tot
‎și o masă de fotbal la subsol.
‎Casa e perfectă așa cum e. O s-o distrugi.
‎Deci ai fost în casă, nu?
‎Normal c-am fost.
‎Cum ai intrat? ‎Pe ușa din spate? Prin tunel?
‎Nu știu despre ce vorbești.
‎Cară-te din curtea mea!
‎Voi ține evidența, mă auzi?
‎Am ceva care măsoară zgomotul.
‎O să înregistrez fiecare decibel.
‎Te supraveghez!
‎Mă supraveghezi?
‎Știu că tu ai trimis scrisorile.
‎Acum o să te supraveghez eu pe tine.
‎Azi va fi soare.
‎O ocazie minunată să-mi iau vitamina D.
‎Mă duc să mă dau cu ulei, cu soțul meu.
‎Să nu iei prea multă vitamina D! ‎N-aș vrea să faci melanom.
‎Poate că deja mă lupt cu asta.
‎S-o ia dracu'!
‎Ce naiba se întâmplă? ‎Randy se căsătorește?
‎N-ai auzit?
‎Al, te sun eu imediat.
‎Ce faci, Jack?
‎Nu poți să dai buzna în biroul meu!
‎L-ai făcut pe Randy partener? Pe Randy?
‎De când e aici? De un an?
‎Nici 30 de ani nu cred că are.
‎Lucrez la firma asta de zece ani, Jack.
‎La petrecerea de Crăciun ‎ai zis că eu urmez.
‎Am zis că ai putea urma ‎și că nu depinde doar de mine.
‎El ne aduce clienți.
‎Am adus Lennox Hill, sunt gigantici.
‎Randy ne-a adus Warby Parker și Instacart.
‎Sunt companii de miliarde de dolari.
‎Ți-ai ieșit din mână, amice,
‎și, dacă nu înțelegi asta, ‎avem o problemă.
‎Bine, uite.
‎Am fost ocupat în ultimele două luni. ‎Ne-am mutat,
‎- …am dus copiii… ‎- E vorba de ultimii patru ani.
‎Făceai ravagii, Dean. ‎Locul ăsta era viața ta.
‎Veneai primul, plecai ultimul.
‎Era să mă coste căsnicia.
‎Credeam că falimentul era să facă asta.
‎Asta…
‎Asta s-a terminat. Bine, Jack?
‎Mă bazam că voi fi partener.
‎Jack, am nevoie de bani.
‎Deci, ce facem aici?
‎Ar ajuta dacă n-aș mai vedea ‎că pleci zilnic la 16:30.
‎Josie, fă-mi legătura cu Albert, te rog!
‎Bună!
‎Bună! Cum a fost la muncă?
‎Păi, a fost…
‎De fapt, de asta te-am sunat.
‎M-au pricopsit cu multă treabă
‎și nu voi putea trece pe la voi ‎în seara asta.
‎Bine.
‎Te iubesc mult.
‎Și eu te iubesc.
‎Să te odihnești, bine?
‎Nu sta prea târziu!
‎Da, sunt obosit.
‎Da.
‎Vise plăcute!
‎Dragule, ești bine?
‎Da, sunt bine. Sunt bine, iubito.
‎- Noapte bună! ‎- Te iubesc.
‎Bună! Bună dimineața!
‎- Bună! ‎- Iubitule!
‎- Bună, amice! ‎- Bună, tati!
‎- Uau! Bine. ‎- Mi-a fost dor de voi.
‎- Uită-te la astea! ‎- Arată bine.
‎- Bună! ‎- Uau! Bine.
‎- Bună, tată! ‎- Bună!
‎- Va fi grozav. ‎- Mersi pentru mesaje.
‎- Bine. ‎- A fost drăguț. Glumesc.
‎Nu mi-a scris nici măcar o dată!
‎Dar e în regulă.
‎Cum ai dormit?
‎- Minunat. ‎- Da?
‎- Copiii au dormit, la fel și eu. Tu? ‎- Minunat.
‎Am visat ciudat, am… ‎Și mi s-a părut că am auzit împușcături.
‎Stai, împușcături?
‎Nu, mi s-a părut că am auzit.
‎Știi ce? Ieri m-am certat cu Mo cea Mare.
‎- Serios? Ce… ‎- Da.
‎Mă toca în ce privește renovarea.
‎- Iubitule! ‎- Nu contează.
‎Ideea e că am aflat ceva despre ei.
‎Ce?
‎- Ei sunt. ‎- Nu.
‎- Ba da. ‎- Ești…
‎- Cum ai… ‎- Sunt sigur.
‎Ai auzit asta?
‎Iubitule!
‎Tu! Tu i-ai amenințat, nu?
‎Ce? Nu, nu știu ce…
‎S-au sinucis. Tata a împușcat-o pe mama, ‎după care s-a sinucis.
‎Sunt părinții tăi?
‎Avea cancer. Nu mai avea mult.
‎Tata nu voia să trăiască fără ea.
‎Nu-și doreau decât liniște, ‎dar ai început tu cu renovările.
‎Apoi i-ai amenințat?
‎Nu, n-am amenințat pe nimeni.
‎Scrie chiar aici, în scrisoarea asta.
‎I-ai amenințat. Tu ai făcut asta!
‎Ce se întâmplă?
‎Totul e bine.
‎Du-te sus, te rog!
‎Dean?
‎Ce s-a întâmplat? Ce i-ai spus?
‎Nu i-am spus nimic.
‎Le-am spus doar că renovăm.
‎Nu le-am spus să se sinucidă.
‎Doamne, Nora!
‎De ce nu putem sta aici la noapte?
‎Mai durează câteva zile ‎până terminăm bucătăria.
‎În plus, vine Dakota ‎ca să monteze niște camere afară.
‎Bine?
‎Așa cum am spus, ‎vrem să fim în deplină siguranță.
‎Deși acum cred că suntem în siguranță.
‎Dar e adevărat. ‎Ar trebui să montăm camerele.
‎Tata va rămâne aici și noi mai stăm
‎câteva nopți la motel.
‎Chiar îmi place motelul. ‎Chiar vreau să testez piscina.
‎Ellie, ai piscină și aici.
‎În caz că ai uitat.
‎Ce mama naibii?
‎Subtitrarea: Diana Lupu