EN NETFLIX-SERIE
Jeg er lei av at du sier at du ikke kan gjøre noe.
Jeg sa at dere må møte meg på halvveien.
Jeg gjør mitt. Vi sjekker DNA fra den første konvolutten.
Vi kan vel sjekke denne også.
Det er vel samme person.
En patruljebil kjørte forbi huset deres fire ganger i går.
De så ikke noe.
Dere må få montert de kameraene.
Men det var som om de visste hva som ville skje,
som om de visste at vi ikke ville ta dem da de sendte det andre brevet.
Hvem skal vi anmelde?
Hvem skal få besøksforbud? Vi vet ikke hvem det var.
Jeg tror vi vet det, og jeg tror det er rett foran oss.
Det må være Jasper Winslow. Har du sjekket ham?
Jeg tror han ble redd da du kastet ham ut av huset
og truet med drap.
Søsteren sier han har vært på rommet i fem dager.
Hun hørtes redd ut, så hun snakker nok sant.
-Hun er like rar som ham. -Ja…
Hun sa noe om å holde øye med oss.
Så sa hun noe om et 100 år gammelt tre,
-akkurat det som står i brevet. -Det er treningsdress-tvillingene.
-Mitch og Mo? -Ja.
De to er artige.
Jeg har tenkt på dette.
Den som skriver brevene vil ha dere vekk.
Legg ut huset, så avslører vi dem.
Jeg skal ikke selge huset, betjent.
Jeg sa ikke det.
Legg det ut. Se hvem som legger inn bud.
Kan gi oss et bra spor.
Men dere vil ikke selge huset. Jeg skjønner.
Jeg hater å si at dere må vente, men det er slik det er.
Om dere ikke føler dere trygge med kameraene,
foreslår jeg privat sikkerhet.
Vi kan ikke patruljere hele natten.
Skattepenger.
Men hvis dere vil betale,
kan dere få noen med våpen i oppkjørselen 24/7.
Nei. Vi har sjekket det alt.
-7000 dollar i uken. Vi har ikke råd. -De pengene blir brukt på oppussing.
Kanskje en privatetterforsker.
Det er billigere. De kan undersøke grundigere.
Kan få fart på prosessen.
Hvor finner vi en privatetterforsker?
Dere kan få noen navn.
Hundre og tjueto saker.
Jeg har løst 93.
Jeg er en vanlig Murder, She Wrote.
Var du politi?
Politi? Kjære vene, nei.
Jeg var jazz-sangerinne.
En ja… Du tuller.
Jeg var flink også.
Jøss. Kan jeg spørre hvorfor du sluttet?
Selv om jeg var en flink musiker, var jeg enda flinkere til å drikke.
På et visst tidspunkt så fikk jeg et ultimatum av mannen min.
Det er meg eller spriten. Lett, jeg velger spriten.
Så fikk jeg hjerteinfarkt på scenen.
Jeg var død i ti minutter.
Det fjernet all moroa.
Og det morsomste skjedde da jeg kom på rehab.
Min smak for alkohol stoppet.
I stedet fikk jeg smaken på drap.
Det ble min lidenskap.
Jeg så på true crime-programmer.
Uløste saker.
Jeg tenkte på dem om og om igjen.
Det var alt jeg kunne tenke på.
Det overtok alt.
Til…
…jeg en dag tenkte: "Faen heller.
Jeg skal bli privatdetektiv."
Som man kan se på film!
Jeg skal løse noen forbrytelser!
Og du kan se at jeg har løst all slags saker.
Jeg liker en gåte.
Derfor liker jeg saken din.
Den er litt av en gåte, ikke sant?
Den som skriver brevene prøver å skremme dere. Hvorfor?
Hvorfor? Hva har de å vinne?
Hva vil de?
Det er det sentrale spørsmålet ved alle forbrytelser.
Det er brev fra en som begjærer noe.
Noen vil ha det dere har.
Ja, greit, men hvem?
For 100 $ i timen får du vite det.
Jeg skal finne den drittsekken, Mr. Brannock.
Pokker.
Jeg må på jobb.
Tusen takk.
Jeg må snakke med kona mi… Jeg tar kontakt.
Halve prisen.
Femti dollar.
Jeg skal ikke ta for kjøring.
Jeg har leverkreft
og en datter som er alenemor som jeg må forsørge
så lenge jeg kan.
Jeg tar kontakt.
Har Chamberland rett? Skal vi legge ut huset?
Det var ikke det Chamberland sa.
Jeg skal varsle Theodora Birch om at hun er ansatt.
Hun får noen uker på å finne ut hvem Vokteren er,
men da burde oppussingen være ferdig.
Ok, her er et.
Ti minutter herfra. Det ser… Det ser fint ut.
Ser…
Hør her, jeg…
Jeg føler meg ikke trygg her,
og støvet blir ille for Carters astma.
Og er det dette vi har råd til, greit.
Vi bodde på Motel 6-er hele tiden i oppveksten.
Det var gøy. Jeg trenger ingen suite på Ritz-Carlton.
Jeg tror at én av oss må være her om natta.
Vi har arbeidere som kommer grytidlig.
Noen må jo åpne for dem.
De har utstyr for 30 000 dollar liggende,
som om å be om innbrudd.
Vi setter alarmen.
Vi skal gi ut koden til alarmen så tilfeldige vil ha koden.
Da skifter vi kode.
Vi må ha
en bil i oppkjørselen. Lysene, av og på, som om det er normalt.
Ok, så du sover her,
og jeg og barna skal sove på motellet.
Er det greit for deg?
Kjære. Det er dette stedet jeg er redd for, ikke et dumt motell,
og det er bare noen uker.
Vi skal spise middag her hver kveld,
så skal barna og jeg sove på motellet.
Det ordner seg, jeg lover.
Barna vil elske det.
Ja.
Hvor lenge tenker dere å bli her?
Ikke helt sikker, to uker? Kanskje tre.
Vi pusser opp. Byggearbeid.
Sønnen min Carter har astma. Støvet og alt…
Tar du Amex?
Sikker på at dere vil bo her?
Dere er ikke den typen som… Vårt vanlige klientell.
-Det er perfekt. -Det er fint.
Vi har vurdert det en stund. Som en hjemmeferie.
Som dere vil.
Kom igjen, det er sent. På tide å sove.
Skal du dra?
Ja, jeg skal være hjemme i natt
så jeg kan slippe inn arbeiderne i morgen.
Dette er en utrolig situasjon for dere.
Som å ha egen leilighet. Øving.
Og dere har basseng.
Du har badet hjemme, så du kan fortsette med det.
God natt. Ha det.
-Pappa? -Hva er det?
Hva om den vi gjemmer oss for vil ta oss her?
Ingen kommer for å ta dere.
Ja. Mamma er jo her.
La den døren stå åpen, vi skal låse disse.
Ingen vet at vi er her. Ok?
-Ok. -Greit?
Nå må dere sove.
-El, klokken er 23, telefonen av. -Ok.
Takk. Ok?
Glad i deg.
-Elsker deg. -Deg mer.
Ikke mer, bare annerledes. Greit.
Du blir i huset for å ta den som gjør dette,
ikke sant?
Ikke lyv.
Ja. Jeg skal ta ham, den jævelen.
Ikke sikkert det er en mann, kan være en kvinne.
Det er sant. God natt. Elsker deg.
Hallo.
Hallo?
Hvem er det?
-Hvor er barna? -Inne, de sover.
-Går det bra? -La oss snakke med henne.
Jeg vet ikke hva jeg skal si.
Noen ringte. De spurte etter rom fem.
Jeg satte den over, det er ikke uvanlig.
-Var det en mann eller kvinne? -Jeg vet ikke. En mann.
Eller kanskje en kvinne. Noen syns jeg høres ut som en mann.
Ja.
Sa han noe?
Nei. Det var bare pusting…
-Har noen ringt etter det? -Nei.
-Ring stjerne-69. -Hva?
-Stjerne-69, det vil ringe ham opp. -Ja.
Ingen svarer.
INGEN ID
Jeg har ingen svar til deg.
Jeg fant ut at det var ett bud til, og det var…
Det var et skambud,
så jeg tipper at de ville kjøpe og selge det,
en som gjør sånt, men det var et LLC,
det betyr at det ikke må stå navn på dokumentene.
Og sjefen min, Darren,
han er nøye når det gjelder personvernet til kundene.
Derfor er han den fremste på vestsiden.
Vel, takk for at du prøvde.
Ja.
Uansett, kan jeg spørre deg om noe? Noe direkte?
Hvem, du? Ja, vær direkte. Kom igjen.
Hva var ditt første instinkt?
Da dere først fikk brevet,
ville du ta med mannen din og barna dine vekk herfra?
Ja, jeg ville vel det.
Da er det det du må gjøre.
Dere må selge det.
Ja. Jeg kan være megleren.
Jeg kan selge huset på en helg.
Tror du det?
Det må bare være riktig pris.
Hvis det var meg, hadde jeg bare
slått av 500 000 dollar.
500 000 dollar?
Kjære, du har to demoniske brev
som truer dere og barna på livet!
For helvete…
Vi er ikke klare. Og servietten lukter eddik.
Seriøst, dere må selge huset umiddelbart.
Dere kan kjøpe et fint, lite hus i nærheten.
Det er et fint et i Hollyhock.
Det er ikke like elegant og flott som deres, men det er fint.
Det er samme skoledistrikt, så ungene slipper å bytte skole,
og du kan forbli i sosietetsklubben.
Jeg vet ikke, jeg…
Jeg begynner å savne New York.
-Ikke leiligheten, men byen. -Herregud.
Visste du at New York
blir under vann om fem år?
Visste du det?
Skal du selge pottene dine?
Det er det jeg gjør.
Dere må selge huset. Må gjøre det.
Dere må bli ferdige med oppussingen,
og ikke bli drept på det motellet dere bor på nede i veien.
Du er utslitt, Nora.
Du er utslitt og redd,
men det du burde være, er…
Du burde være sint.
Jeg har navn og nummer til han som bodde i huset deres før.
En talentspeider av alle ting.
-Det var ikke han du kjøpte huset av… -Jeg må avbryte deg.
Ok.
Kona mi vil selge huset.
Med alt som har skjedd og denne tulleringingen.
Jeg må sørge for at hun føler at jeg beskytter henne.
-Men vil du ikke vite? -Vite hva?
Hvem som gjør dette.
Nora bryr seg ikke om det.
Hun vil bare ut av huset, og hun trenger min støtte.
Jeg forstår. Bare hør på meg.
Da jeg drakk, for mange år siden,
knullet mannen min med noen andre, men jeg visste det.
Vi var ikke på talefot da.
Så en dag fikk han nok av drikkingen min,
så han dro bare.
Men etter hjerteinfarktet og da jeg sluttet å drikke for godt, savnet jeg ham.
Tryglet ham om å ta meg tilbake, og han sa ja på én betingelse.
At jeg aldri skulle spørre hvem han hadde ligget med.
Da skulle han ta meg tilbake.
Tilgi meg for at jeg sløste bort de beste årene hans.
Så jeg sa ja.
Og vi var lykkelige.
Men å ikke vite hvem den kvinnen var…
Det spiste meg opp. Jeg tenkte ikke på annet.
Jeg smilte over bordet, krøp opp i sofaen og så TV.
Jeg så bare et uklart bilde av denne kvinnens ansikt,
den kvinnen som tok noe fra meg.
Men hun tok noe jeg ikke fortjente i utgangspunktet, så…
Jeg fant det ut.
Kjørte opp til Rockland County.
Jeg sa at hvis hun snakket med mannen min, så ville jeg drepe henne.
Mannen min fant det aldri ut.
Livet vårt var aldri sterkere.
Jeg måtte vite det.
Jeg hadde ikke noe valg.
Jeg måtte vite det. Kunne ikke gå videre med livet før det.
Sett denne under dørhåndtaket,
og se, den kan ikke åpnes.
Man kan prøve, men ikke engang en rambukk klarer det.
Når den settes opp, vil ingen komme seg inn.
Enkelt, men effektivt.
Takk.
Ingen årsak.
Jeg setter denne på barnas rom, så er det klart.
Det går bra. Takk.
Ok. Ikke noe problem.
Som min første New York-leilighet.
Går det bra?
-Ja. -Hva er det? Hva?
Jeg sa jo at vi burde selge.
Jeg følte skrekken hele tiden.
Jeg tror ikke jeg har innsett hvor sint jeg er.
Sint på meg?
På den som gjør dette mot oss.
Vi flyttet hit for å unngå den slags frykt.
Det er ikke bare oss det skjer med.
Det skjer med alle rundt om i landet.
Livet ditt kan bli ødelagt.
Man er et mål.
Vi er ikke trygge noen steder.
Er det det vi skal si til barna?
At hvis noen terroriserer oss, så får de det?
Vi flykter bare?
Jeg vet ikke hvordan vi skal klare det, men…
Jeg tror ikke vi kan gi opp ennå.
Du er en kriger, skatt.
Som alltid.
-Det er greit. -Jeg er ferdig.
Det er bra. Takk.
Jeg tenkte, og ikke føl dere forpliktet,
men hvis dere vil at jeg skal sitte vakt på kvelden, ute der jeg kan se rommene,
og se opp for trøbbel.
Jeg kan gjerne gjøre det.
Mener du hele natten der ute?
Ja.
Det var det jeg gjorde før jeg begynte med alarmer.
Akkurat. Jeg må spørre, hvor mye tar du for det?
Vet ikke.
Tjue dollar i timen?
Fra solnedgang til soloppgang?
Ok. Ja. Det hadde vært til stor hjelp.
Dere skal få være i fred.
-Dean, ikke sant? -Ja.
Andrew.
Hvor kommer du fra?
Hva?
Hvorfor spør du om det?
Jeg er nysgjerrig.
Jeg vil ikke være her nå.
Ok?
Jeg liker ikke å snakke om det som skjedde.
Jeg liker ikke å gjenoppleve det.
Men om dere bor i det huset, har jeg et ansvar for å hjelpe dere,
for ingen hjalp meg,
men jeg skulle ønske det.
Hvis du bryr deg om familien, må dere komme dere vekk.
Ok. Kan du fortelle hvorfor?
Jeg ville ikke flytte til forstaden.
Jeg elsker byen.
Ja.
Jeg var talentspeider.
Kona mi Rose var cellist.
Vi møttes en kveld
og vi ble forelsket.
Etter et halvår var vi gift.
Hun blir gravid.
Det var en tøff graviditet.
Hun var mye i sengen, hun klarte ikke å spille.
Karrieren min skjøt fart, så jeg kunne ikke være hjemme hos henne.
Da Caleb ble født, tok fødselsdepresjonen aldri slutt.
Halvannet år, kanskje.
Jeg måtte ansette hjelp,
for hun taklet ikke morsrollen.
Hun fortalte barnepiken at hun skulle spille, men hun rørte ikke celloen.
Til slutt sa jeg: "Vi må forandre noe.
Dette funker ikke."
Så vi kjørte til Westfield.
Og vi så huset,
og vi kunne ikke tro den prisen.
Dette var i 2014.
Noen år etter krakket, så prisene var fortsatt bra,
og jeg gjorde det bra på jobb.
Jeg representerte Rosamund Pike og Andrew Garfield.
Så det gikk bra.
Og huset var fantastisk.
Jeg bare: "Jøss, vi har ikke råd til å ikke kjøpe dette."
Og sønnen min nærmet seg tre år.
Stor hage han kunne leke i, så: "Pokker heller."
Vi skal flytte til forstaden.
Og plutselig forandret alt seg.
Plutselig var kona mi seg selv igjen.
Hun begynte å spille cello igjen…
Så kom de inn i livet vårt.
Hvem da?
Det snodige paret i huset bak.
Velkommen til nabolaget!
Big Mos berømte rabarbrapai!
Og en liten gave til den lille.
Sønnen deres hadde visstnok flyttet ut…
Hvis du trenger tid til å øve på celloen, så kan vi være barnevakt.
Gi deg litt alenetid.
Det hadde vært fantastisk.
Pang.
Kona mi forandrer seg plutselig.
Hva skjedde?
Hun våknet midt på natten og sa at hun hørte musikk.
Og så begynte hun å se ting.
Vi ringte politiet annenhver natt og de foretok søk.
Ingen var der.
Plutselig gir hun opp. Glem celloen.
Hun ville ikke være hjemmeværende.
Jeg løp med sønnen min til Mitch og Mo klokken 6.00,
så jeg rakk jobb.
-Vi kranglet hver kveld. -Faen ta deg!
Det holdt på å klikke for meg.
Rosamund vraket meg, Garfield vraket meg.
Jeg klandrer dem ikke, jeg gjorde ikke jobben min.
Jeg la sønnen min en kveld og jeg spurte ham om dagen hans.
Pappa, jeg må fortelle deg noe.
Han var hos Mitch og Mo.
Sa at han lekte på rommet deres,
og han gikk ned i stuen
og der sto det mange gamle folk
i en sirkel med lange, røde kåper,
og de messet.
Og midt i sirkelen…
Hva?
Det var en baby på et alter.
De hadde kuttet strupen hans.
De drakk blodet hans.
Beklager, og sønnen din fortalte deg dette?
Ja, jeg vet det lyder sprøtt.
Fordi han var tre år…
Jeg sier det, gutten min var redd.
Jeg…
Jeg tok ham med i terapi.
Terapeuten sa: "Han finner det på."
Men to dager etterpå leser jeg en sak
om en tre måneder gammel baby i Stamford som forsvinner fra senga si.
De finner ham aldri.
Jeg holdt på å bli sprø.
Jeg begynte å ta piller for å sove.
Kona mi var på rehab på poliklinikk hver dag,
så jeg tok permisjon fra jobb for å passe på sønnen min.
Jeg stirret på Mitch og Mo sitt hus hele tiden.
Jeg fortalte det til politiet. De sa at jeg er sprø.
Så fikk jeg et brev.
Kjære Mr., Mrs. Pierce. Velkommen til 657 Boulevard.
Jeg visste at det var dem.
Dere skrev dette, ikke sant?
-Hva snakker du om? -Hva har vi gjort?
Hvorfor får vi ikke treffe Caleb?
Hold dere unna familien min!
Vi er den eneste stabile delen i guttens liv.
Det er kona di som gjør deg gal.
Du burde bure henne inne!
Det kom flere brev.
Sønnen deres Caleb har et vakkert smil.
Savner kona di de fleste dager.
Og de ble mer…
Har du vurdert å bare drepe henne?
…voldsomme.
Vil du ofre kona di eller sønnen din?
Men dette er…
De er akkurat som de brevene vi mottar.
De drikker blodet til barn.
Akkurat.
Beklager. Hvorfor gjør de det?
For å se yngre ut?
Jeg søkte på det.
Det fins slike sekter,
og det er noe i blodet kalt adrenokrom,
som blir utskilt fra kroppen av frykt,
og de nærer seg på det.
Jeg må spørre deg, bare for å være djevelens advokat.
Du var kraftig medisinert på den tiden.
Jeg tok de pillene jeg fikk tak i.
Jeg visste ikke hva som var ekte og fantasi.
De jævla brevene fortsatte å komme.
Jeg snakket med etterforskere og FBI.
Ungt blod!
Troverdig trussel, du ba om en troverdig trussel.
Er den troverdig nok?
Jeg kom hjem en dag og kona mi var helt gal,
og jeg spurte hva som hadde skjedd, og hun sa…
Caleb?
…at sønnen vår sa at han kuttet seg,
og plutselig var hun bare der.
Hun kom fra en hemmelig tunnel.
Jeg sjekket. Jeg fant den ikke.
Vi dro den kvelden.
Vi dro tilbake til byen. Vi flyttet inn i en ettroms.
Men kona mi ble aldri frisk.
Hun sa at synene aldri stoppet.
En dag kom jeg hjem med sønnen min etter en lekedate.
Gå og lek der.
Kjære?
Hallo.
Beklager.
Nei, det går bra.
Vent, nei. Vær så snill, det er en nabo.
Han bor sammen med søsteren sin. En rar, skallet fyr.
-Jasper Winslow? -Ja.
Ja, han er grei, han leverte posten,
han var alltid snill mot sønnen min… han er grei.
Hvem solgte du huset til?
Jeg vet ikke. Et LLC.
Det er det gamle paret.
Kom dere vekk fra det huset.
Faen!
Du skremte livet av meg.
Litt av en vakt. Jeg snek meg ut uten at du merket det.
Jøss. Du har rett.
Ikke gi meg problemer. Ok?
Nei da, hvis du ikke forteller dem at jeg badet.
Jeg elsker kveldsbading. Du burde bli med.
Jeg vet ikke. Det er ganske kjølig.
Bassenget ser varmt ut.
Du kan se på rommet herfra.
Herregud. Det er perfekt.
Jeg syns litt synd på deg.
Hva mener du?
Faren din… Han er streng, ikke sant?
Ja, men han pleide ikke å være sånn.
Men de siste månedene er det…
Noen slo på en bryter.
Jeg skjønner hva han mener.
Han har en vakker datter som han vil beskytte.
Jeg er ikke vakker.
Jo, det er du.
Bad sammen med meg.
-Jeg sa jo at jeg ikke ville. -Herregud, bare kom.
Jeg har ikke badebukse.
Bare bad i underbuksen.
De har håndklær. Så…
Utrolig at du overtaler meg.
Hvem tror du det er?
Hvem da?
Den som skriver brevene? Vokteren.
Jeg tror det er den gale naboen.
Han kommer stadig inn i huset…
Det må være ham.
Men jeg tror ikke han er farlig eller noe.
Kan jeg kysse deg?
Jøss…
Hvor gammel er du?
Seksten.
Jeg er 19.
Jeg kan få problemer.
Det gjør det mer spennende, ikke sant?
Jo.
Det er Pearl. Jeg vet det er tidlig, men det er krise.
De ødelegger det.
De er monstre.
Denne veien, pass på glasset på kjøkkenet.
-Kona mi må ikke bli sint. -Er det en meiselhammer?
Ja! Hei, Mo.
Vi pusser opp kjøkkenet.
Skal rive ut kjelleren også.
De blir nok her en stund.
Du vet at dere ikke kan gjøre det mellom 20.00 og 07.00?
Ja, jeg vet det. Ser man det. 07.02.
Jøss! Det var høyt.
Det jeg trenger.
Nervene er tynnslitte, og så gjør du noe sånt.
Jeg hører deg ikke!
Sånt kan slå tilbake, vet du.
Mannen min og jeg er pensjonister.
Dere kunne ha sagt fra,
så hadde vi dratt til ferieleiligheten.
-Hørte det. -Hvorfor tukler dere med huset?
Jeg liker ikke carraramarmor, jeg er italiensk! Jeg liker å lage mat.
Carraramarmor er italiensk, din idiot!
Du kan ikke lage rød saus på carraramarmor, for det flekker…
Hvorfor forklarer jeg det?
Det er mitt hus. Jeg gjør som jeg vil.
Du trenger ikke å gjøre det smakløst.
Dere skal nok ha nakne kjeruber som pisser overalt,
og et fordømt fotballspill i kjelleren.
Huset er perfekt. Dere kommer til å ødelegge det.
Så du har vært i huset?
Selvsagt.
Hvordan kom du deg inn? Bakdøren? Tunnel?
Jeg vet ikke hva du snakker om.
Forlat eiendommen min.
Jeg skal lage en journal, hører du?
Jeg har en lydmåler.
Jeg skal lage en journal og ta opp hver desibel.
Jeg følger med!
Følger du med?
Jeg vet at det er dere som sender brevene.
Og nå skal jeg følge med på deg.
Det er sol i dag.
En fin mulighet til å få D-vitamin.
Jeg skal gå og smøre meg med mannen min.
Ikke få for mye D-vitamin. Vil ikke at du skal få føflekkreft.
Kanskje det er en kamp jeg kjemper.
Drit i henne.
Hva er det som skjer? Skal Randy gifte seg?
Ikke hørt det?
Al, jeg ringer deg tilbake.
Hva gjør du, Jack?
Du kan ikke brase inn på kontoret.
Gjorde du Randy til partner? Randy?
Har han vært her i et år?
Jeg tror ikke han er 30 år.
Jeg har jobbet her i ti år, Jack.
På julebordet sa du at jeg var nestemann.
At du kunne bli nestemann, og det er ikke opp til meg.
Han skaffer klienter.
Jeg ga deg Lennox Hill, de er store.
Randy ga oss Warby Parker og Instacart.
De er to milliard-børsnoteringer.
Du har ikke vært på topp,
og forstår du ikke det, har vi et større problem.
Hør her.
Jeg har vært opptatt i to måneder, med nytt hus.
-Ungene måtte på nye… -De fire siste årene.
Du pleide å være rå. Dette stedet var livet ditt.
Den første på kontoret, den siste som dro.
Ekteskapet røk nesten.
Det var konkursbegjæringen.
Ok, det…
Det er forbi. Ok, Jack?
Jeg regnet med å bli partner.
Jeg trenger pengene.
Hva skal vi gjøre?
Det kan hjelpe om du ikke drar 16.30 hver dag.
Josie, kan du ringe Albert igjen?
Hei.
Hei. Hvordan var det på jobb?
Det var…
Det er derfor jeg ringer.
De ga meg en haug med jobb,
så jeg kan ikke komme i kveld.
Greit.
Jeg elsker deg så høyt.
Jeg elsker deg også.
Pass på å få deg litt søvn.
Ikke vær sent oppe.
Nei, jeg er sliten.
Ja.
Drøm søtt.
Kjære, går det bra?
Ja, det går bra.
-God natt. -Elsker deg.
Hei! God morgen!
-Hei! -Kjære!
-Hei! Hei, vennen. -Hei, pappa.
-Jøss. Ok. -Jeg savnet deg.
-Se på alt det kule. -Ser bra ut.
-Hei. -Jøss. Ok.
-Hei, pappa. -Hei.
-Det blir bra. -Takk for meldingene.
-Ok. -Det var snilt. Jeg tuller.
Ikke én melding.
Men det er greit.
Sovet godt?
-Utrolig. -Å?
-Barna sov, jeg sov. Du? -Utrolig.
Jeg hadde rare drømmer… Og jeg trodde jeg hørte skudd.
Vent, skudd?
Nei, jeg trodde jeg hørte skudd.
Jeg kjeftet på Big Mo i går.
-Jaså? Hva… -Ja.
Hun maste om oppussingen.
-Kjære. -Samme det.
Poenget er at jeg fant ut noe om dem.
Hva da?
-Det er dem. -Nei.
-Jo. -Mener du…
-Hvordan? -Jeg er sikker.
Hørte du det?
Kjære.
Du! Du truet dem, ikke sant?
Hva? Nei, jeg vet ikke hva…
De begikk selvmord. Pappa skjøt moren min før han skjøt seg selv.
Er de foreldrene dine?
Hun hadde kreft. Hun hadde ikke lenge igjen.
Pappa ville ikke leve uten henne.
De ville bare ha litt stillhet, men så begynte dere oppussingen.
Så truet du dem?
Nei. Jeg har ikke truet noen.
Det står her i brevet, drittsekk.
Du truet dem. Du gjorde dette!
Hva skjer?
Alt er i orden.
Bare gå opp.
Dean?
Hva skjedde? Hva sa du til henne?
Jeg sa ikke noe.
Jeg gjorde ikke det. Jeg sa at vi pusser opp.
Ikke at de skulle begå selvmord.
Herregud, Nora.
Kan vi ikke bare bli her i natt?
Det tar noen dager å bli ferdig med kjøkkenet.
Og Dakota kommer, han skal montere kameraer ute.
Ok?
Som sagt, vi vil bare være trygge.
Men jeg tror vi er trygge nå.
Men det er sant. Vi burde montere kameraene.
Pappa blir her og vi på motellet
noen netter til.
Jeg liker motellet. Jeg vil prøve bassenget.
Du har basseng her, Ellie.
Kanskje du har glemt det.
Hva faen?
Tekst: Bente