SERIÁL NETFLIX
PODLE SKUTEČNÝCH UDÁLOSTÍ
Bože, tady je to krásný.
Ráj na Zemi.
Počkat, takže my ten dům kupujeme?
No, nejprve ho musíme vidět, ať víme, jestli ho chceme.
Můžeme se do něj podívat?
Ne, jen rychle projedeme kolem
a hodíme po něm peníze.
Tak se kupuje dům.
Koukejte na ty stromy. Nádhera.
Někde poblíž je nejspíš sportovní klub.
Tak jo, už se blížíme. Tady to je.
Bože. To je on?
Miláčku, nemůžu tomu uvěřit.
Cartere, nebudeme tu běhat jako divá zvěř, ano?
Bože, je ještě hezčí než na fotkách.
- Já ti to říkal! - Nádhera.
Výhled i přístup k jezeru.
Říkáte přístup k jezeru, pane Brannocku?
Ano, paní Brannocková.
Hej, Ellie, to na tom čteš Pýchu a předsudek nebo co?
Jen posílám fotky našeho domu.
Není to náš dům… zatím.
Hej.
Kdo je ten chlap?
To je naše konkurence.
Měl bys tam vyběhnout a vystrašit ho.
- Hej, Ellie. Nech to, nebo ti ho vezmu. - Pohyb. Jenom nás zdržujete.
- Nechceš se porozhlédnout? - Dobře.
Je to tu takový sterilní.
Ty bys to podle mě přivedla k dokonalosti.
Jako vždy.
Přestaň.
- Zkontroluju je, ať to tu nezdemolují. - Dobře.
- Co myslíš? - Je tu bazén.
Tak jo, Jaspere, je čas jít domů.
No tak, Jaspere. Jdeme.
Je čas jít. Tak…
Jaspere, půjdu bez tebe. Já…
Zdravím. Jaspere, pozdrav.
- Dobrý den. - Zdravím.
Kostra dítěte má o sto kostí víc než kostra dospělého.
To kvůli té kuchyňské zdviži, je to národní poklad.
Jsem ředitelka místního památkářského spolku.
Měli jsme kvůli té zdviži už 14 schůzí.
Je to národní poklad.
Krásný dům.
Vytáhni mobil. Vygůgli, co je to kuchyňská zdviž.
- Dobrý den. - Dobrej.
- Zapíšete se mi, prosím? - Jo, jasně.
Karen?
Nora? Nora Millerová?
Panebože.
To snad není pravda!
To je neuvěřitelný.
- Bože můj. - Jak se máš?
- Neviděla jsem tě snad sto let. - Počkej…
- Ty tu děláš prohlídky? - Ano.
Neviděly jsme se od vejšky, ne?
Ne.
Panebože, vypadáš úžasně.
Prosím tě. A co teprve ty.
A teď jsem Nora Brannocková,
i když mi to i po těch letech připadá divný.
A co ty? Byla jsi vdaná, že?
Jo, byla.
- To je na dlouhý povídání. A co ty? - To je mi líto.
Nikdy mě nenapadlo, že skončíš na předměstí.
Vždycky jsi byla hrozně eko, než to začalo frčet.
Nebyla.
Četla jsem o tobě v Timesech.
Prý jsi měla obří výstavu v nějaké galerii.
Moje první sólo výstava. Keramika, v nové galerii v Tribece.
Tys to fakt dokázala.
A koukni na mě, já teda ne. Já malování pověsila na hřebík.
Vezmu si pracháče, to je jednodušší.
Zdravím.
Tati!
Copak, kámo?
Koukni, je tu výtah.
Říká se tomu kuchyňská zdviž. Právě jsem to zjistil.
Dřív tím posílali jídlo nahoru a dolů.
- Páni. To je super. - Jo, já vím.
Můžeme to vyzkoušet?
To je super nápad. Vyběhni nahoru.
Pošlu ho tam.
Hustý.
Proboha. Tati, to nedělej.
Jsi v pohodě? Co se děje?
Nic, jen…
Nelíbí se ti tu?
- Není to zlý. - Tak co?
Budou mi chybět kámoši.
Zlato.
Budeme jen hodinu jízdy od města.
Stejně s kamarády nikdy nejsi.
Pořád si jen píšete na TikToku a Snapchatu a…
Je opravdu jedinečnej,
protože je to sofistikovanej dům.
Ale má ženský kouzlo,
- což se vidí málokdy. - Krása.
Promiňte.
Postavili ten dům námezdní dělníci? Nevíte?
Cože? No, to těžko říct.
Jen jsem to zkoušel.
Je krásný, že?
Musíš vidět bazén.
Je modřejší než oceán.
Pojď se podívat.
Tady je.
Deane, zlato!
Karen, to je můj manžel.
Chodily jsme spolu na vejšku. A hádej, kdo tady provádí.
To si děláš srandu.
Kusanec. Teda… páni.
Přestaň.
Tak co tomu říkáš?
- Jo, zbožňuju to. - Jo.
Zbožňuju tebe.
Zlato.
- Chtěl bych učinit nabídku. - Co?
- Fakt? Takhle snadno? - Jo.
- Tak jo. - Jo.
Tak to proberte. Jen vám musím říct,
že už máme dvě další nabídky,
takže musíte jít nad požadovanou cenu. Zalovte v kapsách.
- Dobře. - Díky, Karen.
No tak, Steve. Tohle je Amerika, ne?
Všichni kupují domy, co si nemůžou dovolit.
- Víš, co je problém? - Co?
Ten bankrot.
To bylo před deseti lety.
Deane, neumím zázraky.
Upřímně, s tvým současným příjmem
prostě tak velkou rizikovou hypotéku nedostanete.
Co kdyby to nebyla riziková hypotéka?
Prostě…
Co když dáme velkou zálohu?
Vybereme veškeré úspory a cenné papíry.
Vybrali bychom všechno, i důchodové spoření.
Co zbude po zdanění dáme na zálohu,
a riziková hypotéka to nebude, ne?
- No, asi… - Že?
Možná, ale je to hodně riskantní.
Musel bys ten dům vidět, Steve.
Je u jezera.
Chápeš? Je tam klid, lidi snad ani nezamykají.
Je tam bezpečno, chlape.
No tak, Deane.
- Maléry se dějí všude. Tak to chodí. - To je mi fuk.
Chci, aby děti měly vlastní pokoje.
Aby měly zahradu, na které si můžou hrát.
Jsou tam lepší školy.
Udělám cokoliv, abych ten dům získal.
O ŠEST TÝDNŮ POZDĚJI
Zlato, jsem doma.
Haló?
- Tati? - Jo.
Kde má vodítko?
Nevím, zeptej se mámy.
Nenech Cvrnkálka běhat po celém domě, ano?
To jméno nedostal bezdůvodně.
Nechci, aby čural na dřevěné podlahy.
Ne. Vem ho ven, rychle.
- V pohodě? - Jo.
Počkej, tati. Kdy přivezou klavír?
Zlato, zrovna ho přivezli.
Odlož mobil a podívej se z okna. Uvidíš je.
Taky tě mám rád.
Podívej se na to.
Ježiši.
Máme tu problém.
- Ahoj. - Ahoj.
Co myslíš? Minulý týden jsem je dodělala.
Do nového domu.
Jsou perfektní.
Cítíš to?
Co?
Ten vzduch. Je tu jinej.
Můžu dýchat.
Všechno je jiný.
Vždycky jsem myslela, že když odejdu z New Yorku, budu mít po kariéře.
A podívej se na to. Výstava jde skvěle, mé věci se prodávají.
Proč nám to trvalo tak dlouho?
A na internetu jsem našla židli od Jeannereta.
Ne. Měli jsme dohodu, pamatuješ? Nebudeme už utrácet,
dokud nepředěláme kuchyň a sklep, jasné?
Žádné židle, nákupy, nic.
Dobře.
Ale jak to, že ty můžeš vyrvat
tu mramorovou linku, na který není nic špatnýho?
To je něco jinýho, mramor z Carrary už nefrčí.
A až budu v neděli dělat své speciální těstoviny
- s červeným vínem… - No jo.
…nechci se strachovat, že na mramoru zůstanou fleky.
- Vážně? - Jo.
Tak dobře.
Pojď sem.
Jsme šťastní, paní Brannocková?
Myslím, že jo, pane Brannocku.
Ahoj, námořníku.
Jo, pojď…
Mami, můžeš přijít na chvilku nahoru?
Hned tam bude, zlato.
Už jde.
Sklapni.
Bože.
- Doděláme to večer. - Dobře.
- Jo? - Dobře.
- Jo. - Bože.
Já nic neslyším.
Přísahám, že tu rozhodně hrála hudba.
Co se děje?
Ellie říká, že tu slyšela nějakou hudbu.
Ty máš rtěnku?
Kdes to vzala? Tys jí dovolila používat rtěnku?
Byla u mě v pokoji.
Co tahle nepoužívat cizí rtěnku?
Co takhle nemalovat si rty vůbec? Zlato, ještě ti není ani 16.
- Ale všechny holky ve škole… - Ale ty nejsi jako ony. Jasné?
Snažili jsme se tě před tímhle chránit.
Chránit před čím? Rtěnkou?
Moc vtipný.
Zůstaň kvůli nám tak mladá, jak to jen jde.
- Jak dlouho to jen půjde, jo? - Dobře.
- Smyju si to. - Díky.
Co to sakra bylo?
Děcka, bude pizza.
Objednáme si pizzu.
5:00 BUDÍK - ODLOŽIT
Zlato, kam jsi dala filtr…
Myslela jsem, že jsem zamykala.
No, nezamkla jsi, zlato.
Ten chlap stál přímo tady.
Bylo to děsivý.
Řekl jsi mu, že si zvládneme
- pro noviny dojít sami? - Jo, rozhodně.
- Brannockovi… - Nemyslím…
Zdál se mi trochu pomalejší nebo něco.
„Milí noví sousedé na adrese Boulevard 657.
Vítám vás v naší čtvrti.
Jak jste se sem dostali?
Přivolal vás sem dům svou vnitřní silou?
Má rodina tento dům střeží už po desetiletí
a jak se blíží jeho sté výročí,
mám jeho sledování na začátku druhého století na starost já.
Někdo dům střežil ve 20. letech
a někdo jiný potom v letech 60.
Nyní to připadlo mně. Znáte historii domu?
Víte, co se nachází mezi jeho stěnami?“
Říkám si, co vás sem asi přivedlo.
Vidím, že jste dům hned zaplavili pracovníky,
abyste mohli dokončit sklep.
Proč byl v takovém stavu?
Možná vás to nevyděsí hned, ale jednou určitě ano.
Co dalšího vám neřekli?
- Tak jo, jedeme do školy. - Šup, vyrážíme.
Přijdete pozdě.
No tak, vy dva. Jdeme.
Vidím, že máte dvě děti.
Bude jich víc?
Řekneš Jackovi, že dnes nepřijdu?
Rodinné důvody. Díky.
„Musíte naplnit dům mladou krví…“
Je to pro mě lepší.
Vaše děti sem přivedla chamtivost.
Jakmile budu znát jejich jména, přivolám je
- a přilákám k sobě. - „…a přilákám k sobě.“
Kdo jsem?
Denně kolem projíždí stovky aut.
Možná v jednom sedím.
Podívejte se z oken domu
na všechny lidi, kteří chodí kolem.
- Tudy. - Možná jsem jeden z nich.
Tudy.
Tento dopis nebude poslední.
Vítejte, přátelé.
„Jsem Stráž.“
Zaprvé, rozhodně máte naprosté právo být rozhození.
Kdybych dostal takový dopis, taky bych se bál.
Ujasněme si to.
Nikdo se nebojí. My jsme pěkně naštvaní.
Chápu. Ale mám i dobré zprávy.
Westfield je nejbezpečnější město v zemi.
Jsem u policie už roky, a za celou dobu
jsme tu neměli jediný násilný zločin.
Žádné vraždy…
Měli jsme pár zmizení, ale to je vše.
Zmizení?
Nemyslím, že vám něco hrozí.
Nevím, zda pro vás můžeme něco udělat.
Mohli byste toho udělat dost.
Můžete analyzovat rukopis
nebo otestovat DNA na olíznuté známce a na obálce.
Jistě, to bychom mohli.
Trvá to tak měsíc,
ale pokud vás to uklidní, tak jistě.
Ale něco mi říká, že je to žert.
Kdo by dělal takový vtipy?
Podívejte, jen mezi námi, ale máte souseda, Jaspera Winslowa.
Je neškodný.
Často nám volají lidé, protože dělá divné věci.
Hází kamínky na dveře
nebo si chystá sendvič u někoho doma.
Tak na něho dáváme pozor.
Takže si myslíte, že to psal on?
Povím vám, co uděláme.
Uděláme test DNA a mezitím
zajistím, aby kolem každých pár hodin projela hlídka.
Dáme tím najevo, že vás hlídáme.
Víme, co vás pořízení toho domu stálo,
a chceme, abyste se cítili vítáni.
Abyste se cítili v bezpečí.
Protože v bezpečí jste. Dobrá?
Co tím jako myslel?
Co nás pořízení domu stálo? Jak to ví?
Zdravím, sousede.
Dobrý den.
Můžu se zeptat, o co tu jde?
Proč jste na naší zahradě?
- Jsem Dean. - Tohle je Mitch a já jsem Maureen.
- Přátelé mi říkají Mo. - Velká Mo.
Nemohla by vaše dcera přestat s tím pianem?
Nebo si koupit klávesy se sluchátky?
Promiňte, nerozumím,
protože ji se ženou nemůžeme donutit hrát.
A abych odpověděla na to, co jste na nás skoro řval,
děláme to, co posledních 20 let.
Chytáme vitamín D
a trháme rukolu, co tu roste u plotu.
Dřív se tomu říkalo roketa.
Teď musíte říkat rukola, jinak jste za rasistu.
Politicky korektní krávoviny.
Dobře.
Podívejte, jste na našem pozemku.
Já jen trhám rukolu,
kterou jsem zasadila a která se přestěhovala za plot.
Nemůžete trhat jen tu, co roste na vaší straně plotu?
Teď jsem řekla, že se přestěhovala za plot.
Takhle svítí slunce… Přímé světlo, stín!
Kdybyste byl rukola, kterou stranu plotu byste si vybral?
Základy zahradnictví, kámo.
Jak jste se sem vůbec dostali?
Dírou v plotě, Sherlocku.
Je tam jen asi 50 let.
Co je to za chlapa?
Prohlídnul si ten dům vůbec, než ho koupil?
Víte…
Kdybyste byl milejší,
my všichni
jsme mohli být přátelé,
protože místní tady
dávají pozor jeden na druhého.
Teď vás ale budu sledovat z jinýho důvodu.
Jdeme, Mitchi.
Uděláme si nejlepší salát, co jsme kdy sakra jedli.
To to lupení. Udržuje vás fit.
Hezky jsme si popovídali.
Tak zatím.
Stejně vás budem sledovat.
Proč jste koupili synovi lasičku?
Je to fretka.
Jako odměnu za přestěhování.
Je fakt roztomilá.
Všude močí… Ta fretka, ne můj syn.
Čau, Karen. Sekne ti to!
- Trhni si, Stephanie. - Co?
- Ahoj. - Ahoj, holky.
Bože. Nemůžu ji vystát.
Snaží se ulovit mýho šéfa Darrena, je to děsně trapný.
Protože víš co?
Tahle kost je svobodná a nikdy nevypadala líp.
Dej si bacha, Darrene.
Jdi do něj, holka. Můžu?
Snaž se trochu. Sakra.
Co je špatnýho na Priusu?
Nic…
Nic, já jen, víš,
lidi se ve Westfieldu prezentují určitým způsobem.
Jo, já jen chci pohodovej život.
No, to se ti splní.
Splní se to, ale neměla by ses za to stydět
nebo se cítit provinile, protože chceš jen žít.
Vím, že si nejspíš říkáš,
že bys měla žít jako nuzák,
protože jsi umělkyně. Ale na to se vykašli.
Tohle přece chtějí všichni.
Tohle. Takovej život chtějí.
Tohle všechno.
Měla bys to mít. A víš proč?
Protože jsi prachatá.
No, jenže my bohatí nejsme. Popravdě…
Dean má docela dobrej plat, ale…
A udělají z něj partnera ve firmě,
ale my… Víš, měli jsme nějaký potíže.
Díky.
Myslíš… Mluvíš o…
O finančních potížích?
Jo. Víš…
- Fakt? - Neměla jsem s tím začínat.
Ale…
Sakra.
Víš, jak to chodí. Párkrát špatně investuješ,
a najednou se z toho dalších deset let
snažíš vyhrabat.
Bože, no jo.
Manželství je těžký.
Vždyť to znáš, ne?
Jak se jmenoval tvůj muž?
Rick Bluck.
Bluck.
Já vím. Za nic nestál.
Fakt že jo. On byl…
Byl fakt hrozná padavka a nemohl…
Nedokázal se mu…
Nemohl se mu postavit.
Byl to děs. Snažil se to svést na mě.
Pěkně mě to zdeptalo.
Jednoho dne sedl do auta
a prostě mě opustil.
Bože.
Fakt mě to odrovnalo.
Víš, já nejsem zlý člověk, ale říkala jsem si:
„Jdi do prdele, Ricku.
Jdi sakra do prdele. Já ti srazím hřebínek.“
A víš, co jsem udělala?
Sebrala jsem mu barák.
Přišla jsem na to, jak ho získat, a teď je můj.
A on je finančně v hajzlu.
A víš co? Pěkně si užívám.
A ty bys měla taky.
Můžu se na něco zeptat?
Ale nikomu to prosím neříkej.
Před pár dny nám přišel výhružnej dopis.
- Co? - Jo, kvůli domu.
Fakt děsivej, byl určen nám.
Prý že ten dům někdo sleduje.
Že sleduje nás.
- Ježiš. - Jo.
To je děsivý, volali jste poldy?
Jo, ale řekli nám, že prý nemůžou moc dělat.
Říkala jsem si,
že je to možná někdo, kdo měl o dům taky zájem.
Lidem kvůli těmhle věcem občas přeskočí, ne?
O ten dům mělo zájem víc lidí, ne?
Nemůžeš zjistit, kdo to byl?
To by nám pomohlo.
Jo, jasně.
Sledujte. Umí trik. Podívejte.
Cartere, sundej ho ze stolu.
- Páni. Super trik. - Vidíte? Super, ne?
- Jo. - To není trik.
Jen se natahuje pro jídlo.
Naučím ho jezdit v tom výtahu.
- To ani omylem. - Dej pozor, prosím.
- Bude to sranda. - Hej.
Koupili jsme ji, aby se tu cítil dobře.
To tys s tou fretkou souhlasil.
Bojím se, že se fretka bude cítit až moc dobře.
Ellie, odkud máš ten svetr?
Leze ti ramínko od podprdy.
- No a? - Jaký „no a“?
Máme sousedy.
Přemýšlej, jak na lidi působíš, ano?
- Tati, no tak! - Co, no tak?
Díky.
Budeš teď cvičit na piano?
Co to s tebou je?
Takovej jsi nikdy nebýval.
Vážně.
Vždycky jsme říkali, že vychováme silnou ženu,
která se za svou sexualitu nebude stydět.
Co? Prostě moc rychle dospívá.
Neboj, kámo. Bude to dobrý.
Baf.
Cartere! Co je?
Co to sakra je?
Vypadni odtamtud!
- Bože. - Vstávej!
- Co je? - Padej z mýho domu!
- Byl vevnitř. - Byl ve výtahu?
Už se do našeho domu nevracej!
Vlez zpátky do klece, nebo odkud jsi vylez!
Přestaňte!
Vypadni a nevracej se!
Co to děláte?
Jsi v pořádku?
Bože můj. Co… On byl…
- Byl ve zdviži? - Jo.
No, moc se omlouvám.
Předchozí majitelé mu to dovolili. Je neškodný.
Jestli tě ještě najdu u nás doma, tak si mě nepřej, Jaspere.
Vy mu vyhrožujete? Co to s váma je?
Co je se mnou?
Já se k nikomu nevloupal a nejezdil tam ve výtahu, dámo.
Nikomu z předchozích majitelů to nevadilo.
Nikomu za posledních 60 let.
Ten výtah byl pro všechny oblíbená část domu.
Měli ho na něm nejraději.
A líbilo se jim, že si v něm Jasper rád hraje.
Proto se ho památkářský spolek tak snaží zachovat.
Neznám moc lidí, co by měli takový výtah.
Ale nikoho, komu by nevadilo,
že se jim do domu chodí vozit cizí chlap.
No a to je problém dnešního světa.
Sousedství už neznamená to, co dřív.
Co kdyby se v tom výtahu už nevozil nikdo.
- Počkej. Mám lepší nápad. - Jo?
Nerad vám to říkám,
ale budeme dům renovovat
a nejspíš ten výtah zrušíme.
To byste neudělali.
Prostě řeknu památkářskýmu spolku, že ho nepotřebujeme,
protože hodláme jíst všichni společně v jídelně
jako normální rodina,
a ne každý v jiným patře jako v pitomým Panství Downton.
Vidím, že vám na americké historii
vůbec nezáleží.
Co dalšího chcete na domu měnit?
Pokácet ty otravný stromy?
Jo, přesně, všechny je pokácím.
Ne, to neuděláme.
- To ani nezkoušejte. - Teď už možná jo…
Bože.
Vidíte ten dub?
Je to dub špičatolistý,
- brzo oslaví sté narozeniny. - Je to blázen.
Ten strom je nedílnou součástí zdejší komunity.
To vy nikdy nebudete.
- Povýšenci, co si sem nakráčí… - Řekla povýšenci?
…a myslí, že udělají, co se jim zlíbí.
Stromy mají vzpomínky.
Mluví spolu pomocí kořenů.
To není sci-fi, to je skutečná věda.
Stalo se to před pár měsíci.
Přišli sem dva příšerní povýšenci
a pokáceli 90letý kaštan.
Neměli povolení, a ani z toho dřeva neudělali kolébky.
Všichni ví, že kolébky z kaštanového dřeva jsou nejlepší.
Tak víte co? Klidně se dál chovejte
jako naprostý blázen,
ale laskavě to nedělejte na mým pozemku. Běžte bláznit k sobě.
- Moc vtipný. - Díky.
Nashle.
Raději si dejte pozor vy, komiku.
Co?
Budu vás sledovat.
Ignoruj ji. Pojď.
Dáme sem alarm.
Zachraňte stromy.
Zdravím, jsem Dakota z Vanguard Security Solutions.
Dobrej, pojďte dál.
Díky.
- Senzory na veškerých dveřích a oknech. - Jo.
No, jo.
A kolik kamer myslíte, že bude potřeba venku?
Asi deset.
Tři vpředu, dvě po stranách a další tři vzadu.
- Tak nějak. - Dobře.
- To je možná trochu moc. - Ne, moc je dobrý.
Super. Instalace chvilku potrvá.
- Musím pár věcí objednat. - Musím se jen zeptat.
Kolik myslíte, že to tak bude stát? Přibližně.
Přibližně?
Přibližně…
Kolem sedmi tisíc dolarů.
To jako vážně?
No, můžu to znovu spočítat.
Ne, to nevadí. Sedm tisíc je v pohodě.
Jak to, že je to tak levný?
No, je to nová společnost.
Pořád se snažím prorazit.
- To je vaše firma? - Jo.
A kolik vám je?
Čerstvě devatenáct,
ale tyhle věci mi vždycky šly.
Stroje, počítače…
Víte co, tak dobře. Jsme domluvení.
- Díky, pane. - Dobře, sedm tisíc.
- Ani o cent víc. - Domluveno.
Dobře, super.
Projděte to tu, já musím do práce.
Dobře. Díky. Rád jsem vás poznal.
Ahoj.
Kdo jsi?
Dělám vám alarm.
Kam se chystáš?
Ani to nezkoušej. Jsem nezletilá, úchyle.
Jak to, že nám nepomůžete?
- Nevíte, jestli se sem někdo vloupal. - Jak…
Bylo zamčeno, žádné známky násilného vniknutí.
Vím, že jste rozrušení, ale nedělejme unáhlené závěry.
Máme tu jen mrtvou fretku.
Takže říkáte, že se zabila sama?
Říkám, že nevím.
Vylezla z klece. Utekla, ne?
Možná…
Já nevím, třeba narazila do zdi.
Kolik myslíte, že váží fretka?
Tak půl kila, ne?
Asi jo.
Tak jak rychle by asi sebevražedná fretka
musela naběhnout do zdi,
aby jí ten náraz roztříštil lebku?
- Deane… - Co je to za idiota?
- Pane Brannocku, dělám jen svou práci. - Ne, neděláte.
Kdyby ano, tak zatknete toho psychouše,
co bydlí vedle.
Co včera dělal?
Uklidněte se.
Probíhá vyšetřování,
včera v noci tu třikrát projela hlídka.
V deset, o půlnoci a ve dvě ráno.
Kdybyste tu chtěli hlídku každou hodinu,
rád to zařídím.
Mezitím vám nahoře instalují alarm.
Tak ať to dokončí, pak se můžeme pobavit o dalších krocích.
Díky za kávu. Vyprovodím se sám.
Já…
Ahoj.
Jak mu je?
V pohodě, jen chce být sám.
Ellie, zase máš tu rtěnku?
To jako fakt? Jsem jen v pokoji.
Nikam nejdu.
V pokoji si můžu dělat, co chci, tati.
No vlastně…
Deane…
Je to jen rtěnka. Nech ji.
Jdu do práce.
- Pěkná rtěnka. - Sklapni, úchyláku.
Jdu pozdě, já vím.
Jak je mu?
Nemluví. Skoro nejí.
Půjdu ho zkontrolovat.
Ahoj, kámo.
Pěkný.
Jak se cítíš? Co se děje?
Co je?
- Tati? - No?
Dokážeš nás ochránit?
ZADEJTE BEZPEČNOSTNÍ KÓD
Dobře. Dej sem pěst.
Dobře.
- Dobrou, tati. - Dobrou.
- Mám tě rád. - Já tebe taky.
- Dobrou, zlato. - Dobrou, tati.
Parchanti.
Tady Karen. Zanechte vzkaz.
Ahoj, tady Nora. Promiň, že volám tak brzo.
Chtěla jsem se zeptat, jestli se ti podařilo zjistit něco
o dalších zájemcích.
Zavoláš mi? Dobře.
A mám i vzrušující novinky.
Děkuju, že jste mě přijal.
Ráda bych se stala členkou.
BRANNOCKOVI, BOULEVARD 657, WESTFIELD
Pane a paní Brannockovi,
těší mě, že už znám vaše jména
i těch mladých, které jste mi přivedli.
Jejich jména říkáte opravdu často.
Ellie, Carter.
Ellie je nadaná klavíristka, má jemné prsty.
657 Boulevard je moc rád, že tu jste.
Tyto stěny už roky neobývala mladá krev.
Už jste odhalili všechna tajemství domu?
Bude si mladá krev hrát ve sklepě,
nebo se tam sami bojí jít?
Být jimi, tak se bojím.
Je to daleko od zbytku domu.
Když budete nahoře, ani neuslyšíte jejich křik.
Co se děje?
Budou spát v podkroví?
Nebo budete všichni ve druhém patře?
Kdo má ložnici s okny do ulice?
Při plánování mi pomůže, když budu vědět,
kdo kde spí.
Skrz všechna okna i dveře domu vás vidím
a sleduji, jak se v něm pohybujete.
Kdo jsem?
Jsem Stráž
a dům na adrese Boulevard 657 mám na starosti
už skoro dvacet let.
Předchozí rodina vám ho přenechala.
Bylo načase, aby šli dál. Tak dům na můj pokyn prodali.
Boulevard 657 je nyní moje práce.
Deane?
Můj život, moje posedlost,
a teď jste jí i vy, Brannockovi.
Vítejte v plodu své chamtivosti.
Chamtivost do domu přivedla i předchozí tři rodiny.
A teď mi přivedla vás.
Vítejte.
Vězte, že vás budu sledovat.
Překlad titulků: Tereza Kochova