СЕРІАЛ NETFLIX
ЗАСНОВАНО НА РЕАЛЬНИХ ПОДІЯХ
О боже, тут так гарно.
Це рай.
То ми купуємо цей будинок?
Спершу нам треба його оглянути, щоб зрозуміти, чи він підходить.
Чи ми можемо зайти всередину?
Ні, ми просто промчимо повз будинок
і кинемо в нього грішми.
Так будинки й купуються.
Глянь на ці дерева. Шикарні.
Тут десь має бути заміський клуб, правда?
Добре, ми під'їжджаємо. Ось і він.
О боже. Це він?
Любий, я не можу в це повірити.
Гей, Картере, ми не будемо бігати навколо, як звірі, добре?
О боже, він навіть гарніший, ніж на фото.
-Я ж казав! -Він неймовірний.
Вид на озеро, доступ до озера.
Ви сказали «доступ до озера», м-ре Бреннок?
Так, місіс Бреннок.
Гей, Еллі, ти що, читаєш «Гордість і упередження»?
Я просто ділюся фото нашого нового дому.
Це не наш дім… поки що.
Агов.
Що то за тип?
Це наш конкурент, друже.
Забіжи нагору й відлякай його.
-Годі, Еллі. Сховай його, або він мій. -Поспішайте, не будьте черепахами.
-Роздивись кімнати, добре? -Добре.
Він трохи стерильний.
Думаю, ти можеш його вдосконалити, правда?
Як зазвичай.
Перестань.
-Я пригляну, щоб вони нічого не зламали. -Добре.
-Що думаєш, доню? -Там є басейн.
Гаразд, Джаспере, час додому.
Ну ж бо, Джаспере. Давай.
Час іти. Давай просто…
Джаспере, я піду без тебе. Я…
Вітаю. Джаспере, привітайся.
-Добрий день. -Привіт.
Скелет дитини має на сто кісток більше за скелет дорослого.
Це кухонний ліфт, розумієте, національне надбання.
Я президентка місцевого Товариства зі збереження.
Ми провели 14 зустрічей лише про цей ліфт.
Це національне надбання.
Чудесний будинок.
Візьми телефон. Поґуґли «кухонний ліфт».
-Добрий день. -Добрий.
-Можете зареєструвати мене, будь ласка? -Звісно.
Керен?
Нора? Нора Міллер?
Боже мій.
Хай йому грець!
Це неймовірно.
-О боже. -Як ти?
-Я не бачила тебе мільйон років. -Зачекай…
-Ти демонструєш цей будинок? -Так.
Здається, ми не бачилися з університету.
Так.
Боже, ти фантастично виглядаєш.
Прошу. Ти також. Виглядаєш чудово.
І тепер я Нора Бреннок,
хоча досі звучить дивно через стільки часу.
А ти як? Ти була заміжня, так?
Була заміжня, так.
-Це довга історія, а ти як? -Вибач.
Я ніколи не уявляла тебе в передмісті,
адже ти любила природу, до того, як це стало модним.
Та ні.
Я бачила ту статтю в «Таймз».
Справжнісінька велика виставка в галереї.
Моя перша персональна виставка кераміки в Трібеці.
Ти таки це зробила.
Бо поглянь на мене, я вирішила — нафіг малювання.
Так, я просто вийду за багатого. Так простіше.
Добрий день.
Тату!
Так, синку.
Дивись, це ліфт.
Якщо точніше, це кухонний ліфт. Я щойно дізнався.
Знаєш, раніше ним транспортували їжу між поверхами.
-Ого. Круто. -Так, я знаю.
Можемо його випробувати?
Чудова ідея. Побіжи нагору.
Я пошлю його вгору.
Прикольно.
О боже. Тату, не роби так.
Усе гаразд? Що таке?
Нічого, я просто…
Ти не в захваті.
-Він непоганий. -Що таке?
Я сумуватиму за всіма друзями.
Зайчику…
Ми будемо всього за годину їзди від міста.
Я не бачив, щоб ти говорила з друзями вживу.
Завжди в «TikTok» або «Snap Crackle»…
Цей будинок дійсно унікальний,
бо, знаєте, він витончений.
Але також дуже жіночний.
-Таке рідко зустрінеш. -Прекрасно.
Перепрошую.
Цей будинок збудували наймані слуги? Ви не знаєте?
Що? Звідки мені знати?
Думав, може, знаєте.
Він красень, правда?
Мусиш побачити басейн.
Він синіший за океан.
Норо, ходи глянеш.
Ось і він.
Діне, любий!
Керен, це мій чоловік.
Ми з Керен разом навчалися, і вгадай, хто демонструє цей будинок?
Жартуєш.
Ого, нічого собі.
Припини.
То що думаєш?
-Мені дуже до душі. -Так.
І ти мені до душі.
О, любий.
-Я хочу зробити пропозицію. -Що?
-Справді, так швидко? -Еге ж.
-Добре. -Так.
Добре, тоді ви вдвох обговоріть, а я тільки мушу вам сказати,
що є ще дві пропозиції,
і вам лише треба перевищити оголошену ціну, тож не скупіться.
-Добре. -Дякую, Керен.
Годі тобі, Стіве. Це Америка, правильно?
Усі купують будинки, які для них задорогі.
-Знаєш, у чому проблема? -У чому?
Банкрутство.
Це було 10 років тому.
Діне, мої можливості обмежені.
Факт у тому, що з вашим поточним доходом
ви двоє просто не підходите під вимоги крупної позики.
А якщо це не буде крупна позика?
Лише…
Великий перший внесок?
Усі наші заощадження, інвестиції,
вивести з них гроші, наш пенсійний рахунок, просто додати все.
Прийняти високий податок і вкласти в будинок,
тоді це не крупна позика, так?
-Ну… -Так?
Можливо, але це великий ризик.
Тобі треба побачити цей будинок.
Він біля озера.
Розумієш? Немає машин, люди навіть не замикають вхідні двері.
Там безпечно.
Перестань, Діне.
-Фігня може статися будь-де. Це реклама. -Мені байдуже.
Хочу, щоб мої діти мали власні кімнати.
Хочу, щоб вони мали подвір'я, достатньо велике для ігор.
Школи там кращі.
Я зроблю все що завгодно, щоб купити цей будинок.
ШІСТЬ ТИЖНІВ ПО ТОМУ
БРАТИ КОЛЛІНЗ
Люба, я вдома.
Агов?
-Привіт, тату. -Здоров.
Де його повідок?
Я не знаю, друже, спитай маму.
Лише не дозволяй Бризкачу бігати по будинку, добре?
Він недарма має це ім'я.
Не хочу, щоб він обпісяв дерев'яну підлогу.
Ні. Забери його на вулицю.
-Усе добре? -Так.
Стривай, тату. Коли приїде піаніно?
Люба, вони вже його доставляють.
Опусти телефон, вигляни з вікна і побачиш.
І я тебе люблю.
ФЕРНАНДЕС І СИНИ КОНЦЕРТНІ РОЯЛІ
Поглянь на це.
Господи.
У нас проблема.
-Привіт. -Привіт.
Що думаєш? Я закінчила їх минулого тижня.
Зробила для декору.
Думаю, вони ідеальні.
Чуєш цей запах?
Який запах?
Повітря. Воно пахне по-іншому.
Я можу дихати.
Усе по-іншому.
Я завжди думала, що якщо покину Нью-Йорк, то покину й кар'єру.
Але дивись — виставка йде чудово, я продаю роботи…
Дивуєшся, що ж зайняло стільки часу?
О, і я знайшла крісло Жаннере в «1stDibs».
Ні. Ми ж домовилися. Ми не будемо витрачати більше грошей,
поки не зробимо ремонт на кухні й у підвалі, добре?
Ані Жаннере, ні «Таргету», нічого.
Добре.
Тоді чому тобі можна зривати
стільниці з білого мармуру в ідеальному стані?
Це інше, бо каррарський мармур уже давно не в моді.
А коли я готуватиму свою особливу пасту…
-У неділю, з червоним вином… -О, так.
То не хочу перейматися, що воно заплямує мармур.
-Справді? -Так.
Добре, домовилися.
Ходи сюди.
Чи ми щасливі, місіс Бреннок?
Думаю, так, містере Бреннок.
Привіт, моряче.
Так…
Мамо, можеш піднятися на секунду?
Мама в процесі, люба.
Вона на підході.
Замовкни.
О боже.
-Закінчимо ввечері. -Добре.
-Так? -Гаразд.
-Так. -О боже.
Я нічого не чую.
Клянуся, тут точно грала музика.
Гей, що відбувається?
Еллі сказала, що вона чула тут музику.
Ти носиш помаду?
Звідки вона в тебе? Ти сказала їй, що вона може фарбуватися?
Вона була в моїй кімнаті.
Давай ти не будеш носити чужу помаду, добре?
Давай ти не будеш носити помаду взагалі. Люба, тобі й 16-ти немає.
-Але половина дівчат у школі… -Ти ж не така, як вони. Добре?
Живучи в місті, ми намагалися захистити тебе від подібних речей.
Захистити від чого? Помади?
Дуже смішно.
Просто залишайся для нас юною, будь ласка.
-Стільки, скільки зможеш. -Гаразд, нехай.
-Я змию її. -Дякую.
Якого біса?
Гей, народ, вечір піци.
Давайте замовимо піцу.
5:00 БУДИЛЬНИК — ВІДКЛАСТИ
Люба, де ти поставила фільтр…
Я думала, що замкнула двері.
Але ти не замкнула, люба,
бо той тип просто стояв там.
Дуже моторошно.
Ти ж сказав йому…
-«Ми здатні забирати наші газети». -Так, звичайно.
-Подружжя Бреннок… -Не думаю…
Не знаю, він здавався розумово відсталим абощо.
«Дорогий новий сусіде на Бульварі 657.
Дозвольте привітати вас на новому місці.
Як ви тут опинилися?
Чи Бульвар 657 прикликав вас своєю внутрішньою силою?
Бульвар 657 належав моїй сім'ї десятиліттями,
і скоро йому виповнюється сто років,
а мені належить спостерігати та чекати на його друге пришестя.
Хтось спостерігав за цим будинком у 1920-их,
і хтось інший спостерігав у 1960-их.
Тепер моя черга. Ви знаєте історію цього будинку?
Ви знаєте, що лежить у стінах Бульвару 657?»
Цікаво, що привело вас сюди.
Я бачу, що ви накликали в Бульвар 657 підрядників,
щоб завершити підвал.
Чому його не закінчили раніше?
Можливо, зараз це вас не лякає, але ще злякає.
Що ще вам не розповіли?
-Добре. Пішли до школи. -Так, ходімо.
Запізнимося в школу.
Ходімо, діти. Уперед.
У вас двоє дітей. Я їх бачив.
Чи плануються ще?
Скажеш Джекові, що мене нині не буде?
Сімейні справи. Дякую.
«Вам треба наповнити будинок молодою кров'ю…»
Краще для мене.
Жадібність привела ваших дітей сюди.
Коли я дізнаюся їхні імена, то покличу їх.
-І приманю до себе. -«І приманю до себе».
Хто я?
Сотні машин проїжджають повз щодня.
Можливо, я в одній із них.
Вигляньте з будь-якого вікна Бульвару 657
і подивіться на людей, що проходять повз.
-Думаю, сюди. -Може, я один із них.
Сюди.
Цей лист не буде останнім.
Ласкаво просимо, друзі.
«Я Спостерігач».
Перш за все скажу, що ви маєте право бути стурбованими.
Якби я отримав такого листа, то теж би трохи злякався.
Зрозумійте, детективе.
Ніхто не злякався. Ми роздратовані, ось що.
Я розумію. Але ось хороша новина.
Вестфілд — чи не найбезпечніше місто в США.
Я працюю в органах роками, і за весь час
тут не було жодного випадку насильства.
Не було вбивств…
Було кілька зникнень, але це все.
Зникнень?
Мушу сказати, я не думаю, що ви в небезпеці,
і я невпевнений, чи ми можемо щось зробити.
Думаю, ви можете зробити багато.
Ви можете проаналізувати почерк,
провести ДНК-аналіз слини, якою скріпили конверт.
Звичайно, це ми можемо.
Це займе десь місяць,
але якщо вас це заспокоїть, чудово.
Але моя інтуїція каже мені, що це лише розіграш.
Кому може спасти на думку такий розіграш?
Дивіться, між нами, у вас є сусід, Джаспер Вінслоу.
Він нешкідливий.
Нас викликають, бо він робить щось дивне.
Кидає гравій у двері
чи стоїть біля чужого холодильника й робить сендвіч.
Тож ми просто наглядаємо за ним.
Думаєте, це він написав?
Ось що ми зробимо.
Ми перевіримо ДНК, а тим часом
зробимо так, щоб кожні кілька годин повз ваш дім проїжджав патруль.
Це надішле сигнал, що ми вас оберігаємо.
Ми знаємо, як багато ви пожертвували, щоб купити цей дім,
і хочемо, щоб ви відчули приязнь.
Щоб ви почувалися в безпеці.
Бо ви в безпеці. Добре?
Як ти думаєш, що він мав на увазі?
Як ми мусили багато жертвувати, щоб купити дім. Звідки він знає?
Привіт, сусіде.
Привіт.
Можна спитати, що відбувається?
Чому ви в моєму саду?
-Я Дін. -Це Мітч, а я — Морін.
-Друзі звуть мене Мо. -Велика Мо.
Нам було цікаво, чи могла б ваша донька не грати на піаніно.
Або купити клавіатуру з навушниками.
Слухайте, я не дуже розумію,
бо ми з дружиною не можемо змусити її грати.
А відповідаючи на те питання, яке ви майже прокричали,
ми робимо те, що робили останні 20 років,
а саме отримуємо вітамін D
і збираємо дику руколу, що росте вздовж огорожі.
У нас її звали ракетою. Тепер усе французьке.
Треба казати «уруґула», інакше ти — расист
або ще якась політкоректна фігня.
Гаразд.
Послухайте, ви на моїй власності.
Я лише збираю аруґулу,
яку я посадила, і яка мігрувала із моєї сторони огорожі.
Чи могли б ви збирати аруґулу, що росте на вашій стороні огорожі?
Я щойно сказала вам, що вона мігрувала на цей бік!
Ось як рухається сонце… світить, світить, тінь!
Якби ви були аруґулою, яку сторону огорожі ви б обрали?
Довбані основи садівництва, друже.
Чекайте, як ви взагалі сюди потрапили?
Через прогалину в кущах, Шерлоку.
Була там усього 50 років.
Хто цей чолов'яга?
Чи він дивився на будинок, перш ніж купувати?
Знаєте…
Якби ви були привітнішими,
ви і ми,
ми могли бути друзями,
бо люди навколо,
ми пильнуємо одне одного.
Тепер я спостерігатиму за вами з іншої причини.
Пішли, Мітче.
Зробімо найсмачніший чортів салат у нашому житті.
Усе це листя. Зберігає молодість.
Було приємно поговорити.
Побачимось.
Ми все ще пильнуватимемо вас.
Навіщо ти купила сину ласку?
Це тхір.
Це лише нагорода за переїзд сюди.
Він милий хлопчик.
Він пісяє всюди… Я про тхора, не мого сина.
Бувай, Керен! Гарно виглядаєш.
-Відсмокчи, Стефані. -Що?
-Ага, бувай. -Бувайте.
О боже, мене від неї нудить.
Вона хоче переспати з моїм босом, Дерреном, і це такий сором.
Бо знаєш що?
Ця стерва вільна, і вона ще ніколи не була в кращій формі.
Стережися, Деррене.
Так тримати, дівчино. Готова?
Грай агресивніше. От чорт.
Що не так із «Пріусом»?
Нічого…
Нічого. Просто, розумієш,
те, як люди себе презентують у Вестфілді, типу має значення.
Я просто хочу хороше життя.
Ну, ти його матимеш.
Тобто ти можеш його мати, але тобі не треба соромитися
чи відчувати вину через те, що ти хочеш розжитися, розумієш?
Я знаю, що потай ти думаєш:
«Я маю жити в злиднях», —
адже ти мисткиня, але до біса це.
Хіба люди не цього хочуть, розумієш?
Ось воно. Ось таке життя вони хочуть.
Усе це.
Ти повинна це мати. І знаєш чому?
Бо ти багата.
Розумієш, ми не те щоб багаті. Якщо чесно…
Звісно, Дінова зарплатня непогана, але…
Він збирається стати партнером,
але ми… Знаєш, у нас були проблеми.
Дякую.
Ти говориш… Ти говориш про…
Вибач, ти говориш про фінансові проблеми?
Так. Тобто…
-Справді? -Мені не слід це й згадувати.
Але…
Чорт.
Ти знаєш як це: зробиш кілька поганих інвестицій
і не зчуєшся, як мусиш проводити наступні роки,
намагаючись витягнути себе.
О боже, так.
Тож заміжжя — це складно.
Ти мала б знати.
Як звали твого чоловіка?
Його звали Рік Блак.
Блак.
Отож. Він був жахливим.
Справді. Він просто…
І він був справжім нікчемою, і він не міг…
Його геніталії не могли…
Його геніталії не працювали.
Це була лажа. Він намагався звалити це на мене.
Я почувалася препаршиво.
Одного дня він сів у машину
і просто, бляха, покинув мене.
О боже.
Це сильно на мене вплинуло.
Знаєш, я не зла людина, але тоді я подумала:
«Пішов нафіг, Ріку.
Пішов ти. Котися. Я тебе, бляха, занапащу».
І знаєш, що я зробила?
Я забрала той чортів будинок у нього.
Я віднайшла спосіб забрати його, і тепер він весь мій.
А він сидить на бобах.
І знаєш що? Я живу своє найкраще життя.
І тобі теж слід так жити.
Можна тебе дещо попросити?
Але, будь ласка, анічичирк.
Кілька днів тому ми отримали листа з погрозами.
-Що? -Так, через будинок.
Дійсно моторошного, адресованого нам.
Написали, що спостерігають за будинком.
Спостерігають за нами.
-Господи. -Так.
Це лячно, ви звернулися в поліцію?
Так, але вони сказали, що небагато можуть вдіяти.
Знаєш, я думала про це
і вирішила, що, може, це хтось, кого ми перекупили,
бо люди можуть дивно поводитися в таких випадках.
Там було кілька пропозицій, правильно?
Ти могла б дізнатися, від кого?
Це б дуже допомогло.
Так, звісно.
Дивіться. Він робить трюк. Гляньте.
Можеш забрати його зі столу?
-Подивіться! Чудовий трюк. -Хіба це не круто?
-Так. -Це не трюк.
Він лише підводиться, щоб схопити їжу.
Я навчу його їздити в кухонному ліфті.
-Аж ніяк. -Обережно, будь ласка.
-Годі тобі, це буде весело. -Агов.
Ми це купили йому, щоб полегшити переїзд,
і ти сам погодився на тхора.
Я боюся, що тхір стане надто домашнім.
Еллі, де ти дістала цю сорочку?
Твій ліфчик видно.
-І що? -Як це — «І що»?
У нас є сусіди.
Будь обережна із сигналами, які ти транслюєш, гаразд?
-Тату, годі! -Що саме «годі»?
Дякую.
Ти зараз гратимеш на піаніно?
Що на тебе найшло?
Ти ніколи таким не був.
Чесно.
Знаєш, ми завжди говорили про виховання сильної жінки,
яка розпоряджається своєю сексуальністю.
Що? Вона просто зашвидко дорослішає.
Не хвилюйся, друже. Не бійся. Усе буде гаразд.
Бу.
Картере! Що таке?
Якого чорта?
Ану вилазь, трясця!
-О боже. -Уставай!
-Що сталося? -Вимітайся звідси!
-Він був усередині. -У кухонному ліфті?
Більше не повертайся в наш будинок!
Сиди у своїй клітці чи звідки ти там прийшов!
Перестаньте!
Геть! І тримайся подалі!
Що ви робите?
Ти в порядку?
О боже. Що… Що за…
-Він був у кухонному ліфті? -Так.
Я дуже вибачаюся.
Попередні власники дозволяли йому це. Він нешкідливий.
Якщо я знайду тебе в моєму домі ще раз, Джаспере, то всиплю тобі. Ясно?
Ви щойно пригрозили йому? Що з вами не так?
Що зі мною не так?
Це не я вдерся в будинок і заліз у кухонний ліфт, пані.
Усі попередні власники не заперечували, щоб він це робив.
Кожен власник за останні 60 років.
Для людей цей кухонний ліфт був улюбленою частиною дому,
вони його обожнювали.
І їм подобалося, що Джаспер любить у ньому гратися,
саме тому Товариство зі збереження так ревно оберігає його.
Послухайте, я не знаю багатьох людей із ліфтом,
але я не знаю, чи хто-небудь
погодився б, щоб у ньому катався незнайомець.
Ось що не так зі світом сьогодні.
Слово «сусід» уже не означає те, що колись.
Як вам така пропозиція: ніхто не катається в кухонному ліфті.
-Чекай. Краща ідея. -Ясно? Крапка.
Не хочу вас розчаровувати,
але ми збираємося робити ремонт у домі.
Ми роздумуємо над тим, щоб демонтувати ліфт.
Ви не посмієте.
Я просто скажу Товариству зі збереження, що нам не потрібен ліфт,
бо ми плануємо їсти страви разом у їдальні,
як нормальна сім'я,
а не на кількох рівнях, як колись робили в чортовому «Абатстві Даунтон».
То ось якої ви думки про американську історію,
цілковите нехтування.
Що ще ви плануєте зробити з будинком?
Можливо, викорчувати ці набридливі дерева?
Так, я планую викорчувати всі набридливі дерева.
Ми не будемо.
-Навіть не думайте. -Тепер будемо, щоб дійняти цю…
О боже.
Бачите цей дуб?
Це Дуб-Зубець.
-Скоро він відсвяткує сто років. -Вона схибнулась.
Це дерево є невід'ємною частиною цієї спільноти.
Чим ви ніколи не будете.
-Пару міщан приплентали сюди… -Вона сказала «міщан»?
Думаючи, що вони робитимуть, що хочуть.
У дерев є пам'ять, знаєте,
і вони можуть розмовляти між собою через коріння.
Це не наукова вигадка, а науковий факт.
І це сталося всього кілька місяців тому.
Жахлива пара міщан приїхала сюди,
зрубала дев'яносторічний дуб Мюленберга,
не отримавши дозвіл, навіть не використали дерево, щоб зробити колиски.
Усі знають, що з дуба Мюленберга виходять найкращі колиски.
Добре, знаєте що? Можете й далі поводитися,
наче у вас не всі клепки в голові,
але я запрошую вас піти з моєї території. Сходьте з глузду на своїй.
-Який ви дотепний. -Дякую.
Добраніч.
Краще стережися, смішко.
Що?
Я стежитиму за тобою.
Не зважай. Ходімо.
Ми встановлюємо сигналізацію.
Врятуйте дерева.
Добрий день, я Дакота з охоронної фірми «Авангард».
Привіт, заходьте.
Так. Дякую.
-Сенсори на всіх дверях і вікнах. -Добре.
І, так.
Як думаєте, скільки камер потрібно надворі?
Мабуть, десять.
Три попереду, дві обабіч і ще три позаду.
-Щось таке. -Ясно.
-Це може бути перебір. -Нічого. Перебір — це добре.
Круто. Встановлення займе якийсь час.
-Мені треба дещо замовити. -Слухайте, я мушу спитати.
Як думаєте, скільки це нам коштуватиме? Приблизно.
Приблизно?
Приблизно…
Думаю, що 7 тисяч доларів.
Серйозно?
Ну, я можу перевірити розрахунки.
Ні, усе гаразд, сім тисяч підходить.
Як вам вдається просити так мало?
Ну, це молода компанія.
Я досі намагаюся зайти на ринок.
-Це ваша компанія? -Так.
Чекайте, скільки вам років?
Щойно виповнилося 19,
але я завжди був здібний у цього роду штуках.
Ґаджети, комп'ютери…
Знаєш що? Я згоден, тебе найнято.
-Дякую, пане. -Добре, сім тисяч доларів.
-Ні цента більше. -Домовилися.
Добре, чудово.
Подивись навколо, мені треба на роботу.
Добре. Дякую. Радий познайомитися з вами обома.
Привіт.
Ти хто?
Я роблю сигналізацію.
А ти куди зібралася?
Не бери собі нічого в голову. Я малолітня, збоченцю.
ОХОРОННА ФІРМА «ВАНГАРД»
Як це, ви нічого не можете зробити?
-Ви не знаєте, що хтось проник до вас. -Що ви…
Усі двері були зачинені. Слідів злому немає.
Я розумію, що ви засмучені, та не треба робити передчасних висновків.
У нас є лише мертвий тхір.
То ви кажете, що тхір убився сам?
Я кажу, що не знаю.
Він виліз із клітки. Він утік, так?
Може, він…
Не знаю, міг урізатися в стіну.
Скільки, на вашу думку, важить тхір?
Десь пів кілограма, так?
Можливо. Ага.
Так, то як швидко, по-вашому, цей тхір-самовбивця
має мчати до стіни,
щоб дістати поштовх, достатній, аби розколоти череп.
-Діне… -Що з цим типом не так?
-Містере Бреннок, я роблю свою роботу. -Але ви її не робите.
Якби робили, то арештували б того психопата,
що живе поряд.
Що він робив учора?
Заспокойтесь.
Це розслідування досі триває,
і наш патруль минав ваш дім тричі минулої ночі:
о 10-ій вечора, опівночі, о другій ночі.
Якщо ви хочете, щоб машина проїжджала щогодини,
я радо це зроблю.
Тим часом у вас нагорі працює той хлопець із сигналізаціями.
Тож установіть ту систему, і ми поговоримо про додаткові кроки.
Дякую за каву. Проводити не треба.
Я…
Гей.
Як у нього справи?
Нормально, він хоче побути на самоті.
Еллі, знову помада?
Серйозно, я лише в своїй кімнаті.
Я нікуди не йду, гаразд?
У своїй кімнаті я можу робити, що захочу.
Узагалі…
Діне…
Це лише помада. Дай їй спокій.
Я піду на роботу.
-Гарна помада. -Замовкни, збоченцю.
Я пізно, знаю.
Як мій хлопчик?
Він сидів тихо. Колупався в їжі.
Я піду провідаю його.
Привіт, друже.
Круто.
Як почуваєшся? У чому справа?
Що таке?
-Тату. -Що?
Ти можеш захистити нас?
ВВЕДІТЬ КОД БЕЗПЕКИ
Класно. Давай кулачок.
Добре.
-Добраніч, тату. -Гаразд.
-Люблю тебе. -І я тебе.
-Добраніч, люба. -Добраніч, тату.
Вилупки.
Це Керен. Залиште повідомлення.
Привіт, це Нора. Вибач, що рано.
Мені було цікаво, чи тобі вдалося щось знайти
про інші пропозиції?
Можеш передзвонити? Добре.
І ще в мене захопливі новини.
Дякую за сьогоднішню зустріч.
Я б хотіла стати членкинею.
ПОДРУЖЖЯ БРЕННОК БУЛЬВАР 657, ВЕСТФІЛД
Містере та місіс Бреннок,
я радий дізнатися ваші імена
та імена молодої крові, яку ви мені принесли.
Ви справді часто називаєте їхні імена.
Еллі, Картер.
Еллі — чудова піаністка з делікатними пальчиками.
Бульвар 657 радий, що ви тут.
Молода кров уже роками не блукала коридорами будинку.
Ви вже відкрили таємниці, які він зберігає?
Чи молода кров гратиметься в підвалі,
чи вони занадто налякані, щоб спускатися туди самим?
Я б на їхньому місці був дуже наляканим.
Він далеко від решти будинку.
Якби ви були нагорі, то ніколи б не почули їхніх криків.
Що відбувається?
Чи вони спатимуть на горищі?
Чи ви всі спатимете на другому поверсі?
Чиї спальні виходять на вулицю?
Мені буде корисно знати, хто в якій спальні,
щоб краще планувати.
Усі вікна й двері Бульвару 657 дозволяють мені спостерігати за вами
та стежити за тим, як ви пересуваєтеся будинком.
Хто я?
Я Спостерігач
і я контролюю Бульвар 657
більшу частину останніх двадцяти років.
Остання сім'я передала його вам.
Прийшла їхня черга люб'язно продати його, коли я попросив.
Тепер Бульвар 657 — моя робота.
Діне.
Моє життя, моя одержимість,
як тепер і ви, сім'я Бреннок.
Ласкаво прошу до наслідків вашої жадібності.
Жадібність привела попередні три сім'ї до Бульвару 657.
А тепер вона привела до мене вас.
Ласкаво прошу.
Ви знаєте, що я спостерігатиму.
Переклад субтитрів: Роман Захарчук