‎UN SERIAL NETFLIX
‎BAZAT PE O POVESTE REALĂ
‎Dumnezeule, e atât de frumos aici!
‎E ca în paradis.
‎Stați, deci cumpărăm casa asta?
‎Mai întâi trebuie să o vedem, ‎ca să știm dacă o vrem.
‎Putem intra să ne uităm?
‎Nu, conducem foarte repede prin fața ei
‎și aruncăm cu bani în ea.
‎Așa se cumpără casele.
‎Uitați-vă la acești copaci! Superbi!
‎Trebuie să existe un club de societate ‎pe aici.
‎Ne apropiem. Iat-o!
‎Doamne! Asta e?
‎Dragul meu, nu-mi vine să cred!
‎Carter, nu începem să alergăm pe aici ‎ca animalele, bine?
‎Doamne, e chiar mai frumoasă ca în poze!
‎- Ți-am spus eu! ‎- E superbă.
‎Vedere și acces la lac.
‎Ai zis cumva acces la lac, dle Brannock?
‎Am zis, dnă Brannock.
‎Ellie, citești ‎Mândrie și prejudecată ‎pe telefon?
‎Trimit poze cu noua noastră casă.
‎Nu e casa noastră… încă.
‎Hei!
‎Cine e tipul ăla?
‎Este rivalul nostru, amice.
‎Ar trebui să fugi și să-l sperii.
‎- Hai, Ellie! Termină cu el sau ți-l iau! ‎- Grăbiți-vă, sunteți niște molâi!
‎- De ce nu arunci o privire? ‎- Bine.
‎Pare cam anostă.
‎Cred că o poți face perfectă, nu?
‎Ca de obicei.
‎Termină!
‎- Mă duc să mă asigur că nu distrug casa. ‎- Bine.
‎- Ce zici, puștoaico? ‎- Are piscină.
‎Bine, Jasper, e timpul să mergem acasă.
‎Haide, Jasper!
‎E timpul să plecăm. Hai să…
‎Jasper, plec fără tine. Eu…
‎Bună ziua! Jasper, salută!
‎- Bună ziua! ‎- Bună ziua!
‎Scheletul unui bebeluș are 100 de oase ‎în plus față de cel al unui adult.
‎Este un ascensor de bucătărie, știți? ‎Este o comoară națională.
‎Sunt președinta ‎Societății de Conservare locale.
‎Am avut 14 întâlniri ‎doar pentru acest ascensor de bucătărie.
‎Este o comoară națională.
‎Frumoasă casă!
‎Scoate-ți telefonul! ‎Caută ce e un „ascensor de bucătărie”!
‎- Bună! ‎- Bună!
‎- Poți să semnezi acolo, te rog? ‎- Da, sigur.
‎Karen?
‎Nora? Nora Miller?
‎Dumnezeule!
‎Du-te de aici!
‎E incredibil!
‎- Doamne! ‎- Ce mai faci?
‎- Nu te-am văzut de un milion de ani! ‎- Stai…
‎- Tu prezinți casa asta? ‎- Da.
‎Nu ne-am văzut de la Școala de Design, nu?
‎Așa e.
‎Doamne, arăți fantastic!
‎Te rog! Și tu. Arăți extraordinar!
‎Și acum mă cheamă Nora Brannock,
‎ceea ce încă sună ciudat, ‎după tot acest timp.
‎Dar tu? Erai căsătorită, nu?
‎Am fost căsătorită, da.
‎- E o poveste lungă, dar ce e cu tine? ‎- Îmi pare rău.
‎Nu mi-am imaginat vreodată ‎că vei sfârși în suburbii,
‎doar trăiai eco ‎dinainte ca asta să fie la modă.
‎Ba nu.
‎Te-am văzut în ‎Times.
‎Dumnezeule, o expoziție gigantică!
‎Prima mea expoziție individuală, ‎ceramică la o galerie din Tribeca.
‎Ai dat lovitura!
‎Uită-te la mine, eu nu. ‎Am dat naibii pictatul.
‎Da, mă voi mărita cu un bogătan. ‎E mai ușor așa.
‎Bună ziua!
‎Tată!
‎Da, amice.
‎Uite, un lift!
‎De fapt, se numește ascensor de bucătărie. ‎Abia am aflat.
‎Cu el trimiteau mâncare ‎de la un etaj la altul.
‎- Uau! Ce tare! ‎- E tare. Știu.
‎Putem să-l testăm?
‎Bună idee! Da, fugi la etaj!
‎Îl trimit sus.
‎Mișto!
‎Doamne! Tată, nu face asta!
‎Ești bine? Ce e?
‎Nimic. Eu doar…
‎Nu-ți place.
‎- Nu e rea. ‎- Ce e?
‎O să-mi fie dor de prieteni.
‎Scumpo…
‎Vom fi la doar o oră distanță de oraș.
‎Și niciodată nu vorbești ‎față în față cu ei.
‎Doar pe TikTok, pe Snap Crackle și pe…
‎Ceea ce o face deosebită
‎este faptul că e o casă rafinată.
‎Este și foarte feminină,
‎- …și rar vezi așa ceva. ‎- Frumos!
‎Scuzați-mă!
‎Casa a fost construită ‎de ucenici cu contract? Știți cumva?
‎Ce? De unde să știu?
‎Credeam că știți.
‎E frumoasă, nu?
‎Trebuie să vezi piscina!
‎Are un albastru mai natural decât oceanul.
‎Nora, hai să vezi!
‎Iată-l!
‎Dean, dragule!
‎Karen, el e soțul meu.
‎Karen e fostă colegă de facultate, ‎și ghici cine prezintă casa!
‎Glumești!
‎Măi să fie, adică… Uau!
‎Termină!
‎Deci, ce părere ai?
‎- Da, o iubesc. ‎- Da.
‎Și pe tine.
‎Dragule!
‎- Vreau să facem o ofertă. ‎- Ce?
‎- Serios? Atât de ușor? ‎- Da.
‎- Bine. ‎- Da.
‎În regulă, vă las să discutați, ‎dar trebuie să vă zic că s-au făcut
‎încă două oferte
‎și trebuie să dați peste prețul cerut, ‎deci dați tot ce puteți!
‎- Bine. ‎- Mersi, Karen.
‎Hai, Steve! Asta e America, nu?
‎Toți cumpără case pe care nu și le permit.
‎- Știi care e problema? ‎- Care?
‎Falimentul.
‎A fost acum zece ani.
‎Dean, nu am ce să fac.
‎Practic, voi, cu venitul actual,
‎nu sunteți eligibili ‎pentru un credit peste limită.
‎Dar dacă n-ar fi un credit peste limită?
‎Doar…
‎Dacă am plăti un avans mare?
‎Toate economiile noastre, ‎toate investițiile noastre lichidate,
‎fondul de pensie și tot ce mai avem.
‎Am evita taxele și le-am da pentru casă.
‎N-ar fi un credit peste limită, nu?
‎- Adică… ‎- Nu-i așa?
‎Poate, dar îți asumi un risc mare.
‎Trebuie să vezi casa asta, Steve!
‎E lângă lac.
‎Bine? Nu există trafic, ‎oamenii nici măcar nu-și încuie ușile.
‎E sigură, frate!
‎Hai, Dean!
‎- Incidente pot apărea oriunde. E reclamă. ‎- Nu-mi pasă.
‎Vreau camere individuale pentru copii.
‎Vreau să aibă o curte destul de mare ‎în care să se joace.
‎Școlile sunt mai bune.
‎Fac orice ca să cumpăr casa asta.
‎ȘASE SĂPTĂMÂNI MAI TÂRZIU
‎Dragă, am venit!
‎E cineva?
‎- Tată? ‎- Bună!
‎Unde e lesa lui?
‎Nu știu. Întreab-o pe mama!
‎Nu-l lăsa pe Stropi ‎să alerge prin casă, bine?
‎Nu degeaba îl cheamă așa.
‎Nu vreau să urineze pe podelele de lemn.
‎Nu. Scoate-l afară, hai!
‎- Ai înțeles? ‎- Da.
‎Tată, stai! Când ajunge pianul?
‎Scumpo, l-au adus chiar acum.
‎Lasă telefonul, ‎uită-te pe geam și o să vezi!
‎Și eu te iubesc.
‎PIANE CU COADĂ
‎Ia te uită!
‎Dumnezeule!
‎Avem o problemă.
‎- Bună! ‎- Bună!
‎Ce părere ai? ‎Le-am terminat săptămâna trecută.
‎Sunt pentru aici.
‎Mi se par perfecte.
‎Simți mirosul?
‎Ce miros?
‎Aerul. Miroase diferit aici.
‎Pot să respir.
‎Totul e diferit.
‎Mereu am crezut că, dacă plec ‎din New York, îmi voi pierde cariera.
‎Și uite, expoziția merge atât de bine, ‎vând piese…
‎Mă gândesc: „Doamne, de ce a durat atât?”
‎Și am găsit ‎un fotoliu Jeanneret pe 1stDibs.
‎Nu. Am căzut de acord, da? ‎Nu mai cheltuim bani
‎până nu renovăm ‎bucătăria și subsolul, bine?
‎Fără Jeanneret, fără Target, fără nimic.
‎Bine.
‎Cum se face că tu poți să arunci
‎blatul de bucătărie de marmură albă ‎care e în stare excelentă?
‎E altă situație, căci marmura de Carrara ‎nu mai e la modă din 2009.
‎Și, când fac duminica ‎pastele mele speciale,
‎- …cu vin roșu… ‎- Da.
‎…nu vreau să-mi fac griji ‎că pătez marmura.
‎- Serios? ‎- Da.
‎Bine, ne-am înțeles.
‎Vino aici!
‎Suntem fericiți, dnă Brannock?
‎Eu cred că suntem, dle Brannock.
‎Hei, marinare!
‎Da, ia…
‎Mamă, poți să vii sus puțin?
‎Mami vine imediat, dragă.
‎Vine.
‎Taci!
‎Dumnezeule!
‎- Terminăm diseară. ‎- Bine.
‎- Da? ‎- Bine.
‎- Da. ‎- Doamne!
‎Ei bine, nu aud nimic.
‎Jur că aici se auzea muzică.
‎Ce se întâmplă?
‎Ellie tocmai zicea că a auzit muzică aici.
‎Te-ai dat cu ruj?
‎De unde îl ai? ‎I-ai dat tu voie să se dea cu ruj?
‎L-am găsit în camera mea.
‎Bine, ce-ar fi să nu folosești ‎rujul altcuiva?
‎Ce-ar fi dacă n-am folosi ruj deloc? ‎Dragă, n-ai nici 16 ani.
‎- Dar toate fetele de la școală… ‎- Tu nu ești ca toate fetele. Bine?
‎Ne-am străduit să te protejăm de așa ceva ‎când locuiam în oraș.
‎De ce să mă protejați? De ruj?
‎Foarte amuzant.
‎Mai rămâi mică pentru noi, te rog?
‎- Cât de mult poți, te rog? ‎- Bine, fie.
‎- O să-l șterg. ‎- Mersi.
‎Ce naiba?
‎Hei, prieteni, seara de pizza!
‎Hai să comandăm pizza!
‎5:00 - ALARMĂ - AMÂNARE
‎Scumpo, unde ai pus filtrul…
‎Credeam că am încuiat ușa.
‎Ei bine, n-ai făcut-o,
‎fiindcă tipul pur și simplu stătea acolo.
‎Foarte sinistru!
‎Deci i-ai spus că suntem capabili
‎- …să ne luăm singuri ziarul? ‎- Da, desigur.
‎- Dl și dna Brannock… ‎- Nu cred…
‎Nu știu, ‎părea că are o dizabilitate intelectuală.
‎„Dragi noi vecini de la numărul 657.
‎Vreau să vă urez bun-venit în cartier!
‎Cum ați ajuns aici?
‎Numărul 657 v-a chemat ‎cu forța sa interioară?
‎Familia mea s-a ocupat de numărul 657 ‎de mai multe decenii
‎și, în pragul centenarului,
‎am fost desemnat s-o supraveghez, ‎așteptând a doua sa venire.
‎Cineva a supravegheat casa în anii '20
‎și altcineva a supravegheat-o în anii '60.
‎Acum este rândul meu. ‎Cunoașteți istoria casei?
‎Știți ce zace ‎în interiorul pereților casei?”
‎Mă întreb ce v-a adus aici.
‎Observ că deja ați umplut casa ‎de la numărul 657 cu constructori,
‎pentru a finaliza subsolul.
‎De ce a fost lăsat așa?
‎Poate că încă nu vă sperie, dar o va face.
‎Ce altceva nu v-au spus?
‎- Bine. Hai la școală! ‎- Bine, să mergem!
‎Veți întârzia la școală.
‎Hai, prieteni! Să mergem!
‎Aveți doi copii. I-am văzut.
‎Urmează alții?
‎Îl anunți pe Jack că nu vin azi?
‎Am o problemă de familie. Mersi.
‎„Trebuie să umpleți casa cu sânge tânăr…”
‎E mai bine pentru mine.
‎Lăcomia v-a adus copiii aici.
‎Odată ce le aflu numele, îi voi chema
‎- …și-i voi atrage spre mine. ‎- „…spre mine.”
‎Cine sunt eu?
‎Sute de mașini trec în fiecare zi ‎prin fața casei.
‎Poate că sunt într-una.
‎Priviți pe oricare fereastră ‎din casa de la numărul 657
‎la toți oamenii care trec în fiecare zi!
‎- Cred că aici. ‎- Poate-s printre ei.
‎Pe aici.
‎Acesta nu va fi ultimul mesaj.
‎Bine ați venit, prieteni!
‎„Sunt Observatorul.”
‎Vreau să vă spun ‎că aveți dreptate să fiți supărați.
‎Și eu m-aș speria dacă aș primi așa ceva.
‎Dle detectiv,
‎nimeni nu e speriat. ‎Suntem nervoși, asta suntem!
‎Înțeleg. Dar uitați care e vestea bună!
‎Westfield e cel mai sigur oraș ‎din America.
‎Lucrez în poliție de mult ‎și, în tot acest timp,
‎n-a existat nicio infracțiune violentă.
‎Nicio crimă…
‎Doar câteva cazuri de dispariție.
‎Dispariții?
‎Nu cred că sunteți în vreun pericol
‎și nu sunt sigur că putem face ceva.
‎Puteți face multe.
‎Ați putea analiza scrisul,
‎ați putea analiza ADN-ul ‎din locul în care a lins plicul.
‎Sigur, am putea face asta.
‎Durează cam o lună,
‎dar, dacă vă simțiți mai bine, grozav.
‎Însă instinctul meu îmi spune ‎că e doar o farsă.
‎Cine ar face o astfel de farsă?
‎Vă spun neoficial ‎că aveți un vecin, Jasper Winslow.
‎Este inofensiv.
‎Suntem sunați ocazional ‎fiindcă face ceva ciudat.
‎Aruncă cu pietricele în uși
‎sau își face un sendviș ‎din frigiderul cuiva.
‎Așa că noi îl supraveghem.
‎Deci credeți că el a scris asta?
‎Uitați ce vom face.
‎Vom analiza ADN-ul și, între timp,
‎ne vom asigura că patrulează o mașină ‎o dată la câteva ore.
‎Va arăta că avem grijă de voi.
‎Știm cât de greu v-a fost ‎să vă permiteți acea casă,
‎așa că vrem să fiți bineveniți.
‎Vrem să vă simțiți în siguranță.
‎Și sunteți în siguranță. Bine?
‎Ce-o fi vrut să zică cu asta?
‎Cât de greu ne-a fost să ne permitem casa? ‎De unde știe?
‎Bună, vecine!
‎Bună!
‎Pot să întreb ce faceți aici?
‎Ce căutați în grădina mea?
‎- Eu sunt Dean. ‎- El e Mitch, eu sunt Maureen.
‎- Mi se zice „Mo”. ‎- Mo cea Mare.
‎Ne întrebam dacă fiica ta ‎ar putea să nu mai cânte la pian.
‎Sau să-și cumpere o pianină cu căști.
‎Scuze, nu înțeleg, fiindcă eu și soția
‎n-o putem convinge să cânte la el.
‎Ca să răspund la întrebarea ‎pe care ai zbierat-o,
‎facem ce facem de 20 de ani,
‎adică ne luăm vitamina D
‎și culegem rucola sălbatică de la gard.
‎O numeam „rachetă”. Acum e în franceză.
‎Ori îi spui „rucola”, ori ești rasist
‎sau ceva de genul ăsta.
‎Bine.
‎Sunteți pe proprietatea mea.
‎Nu fac decât să culeg rucola
‎plantată de mine, ‎care a migrat din partea mea de gard.
‎Nu poți să culegi rucola ‎care crește pe partea ta de gard?
‎Ți-am spus că a migrat ‎pe partea asta de gard!
‎Uite cum se mișcă soarele… ‎Soare din plin, soare blocat!
‎Dacă ai fi rucola, ‎ce parte de gard ai alege?
‎Horticultură de bază, prietene!
‎Oricum, cum ați intrat aici?
‎Prin gaura din tufișuri, Sherlock.
‎E acolo de doar 50 de ani.
‎Ce-i cu tipul ăsta?
‎S-a uitat la casă înainte s-o cumpere?
‎Știi…
‎Dacă ai fi fost mai drăguț,
‎noi trei
‎am fi putut fi prieteni,
‎fiindcă noi, cei de aici,
‎avem grijă unii de alții.
‎Acum voi avea grijă din alte motive.
‎Haide, Mitch!
‎Hai să facem cea mai delicioasă ‎și dată naibii salată din viețile noastre!
‎Toate frunzele alea… Te mențin tânăr.
‎Mă bucur că am discutat.
‎Ne mai vedem.
‎Tot vom fi cu ochii pe tine.
‎De ce i-ai luat fiului tău o nevăstuică?
‎E un dihor.
‎A fost o recompensă ‎pentru că ne-am mutat aici.
‎E un micuț adorabil.
‎Urinează peste tot… Dihorul, nu fiul meu.
‎Pa, Karen! Arăți bine.
‎- Suge-o, Stephanie! ‎- Ce?
‎- Da, pa! ‎- Pa, fetelor!
‎Doamne, n-o suport.
‎Încearcă să i-o tragă șefului meu, Darren, ‎și e umilitor.
‎Știi de ce?
‎Târfa asta e singură ‎și n-a arătat niciodată mai bine.
‎Ai grijă, Darren!
‎Dă-i bice, fato! Ești gata?
‎Nu mă menaja! La naiba!
‎Ce e în neregulă cu un Prius?
‎Nimic…
‎Nimic. Doar că, vezi tu,
‎pentru oamenii din Westfield ‎contează cum te prezinți.
‎Da, eu vreau doar o viață frumoasă.
‎Păi, vei avea asta.
‎Adică poți avea asta, ‎dar nu ar trebui să-ți fie rușine
‎sau să te simți vinovată ‎că îți dorești viața aia, știi?
‎Știu că te gândești
‎că ar trebui să trăiești în mizerie,
‎pentru că ești artistă, ‎dar la naiba cu asta!
‎Asta e ceea ce-și doresc oamenii, știi?
‎Asta este. ‎Asta e viața pe care și-o doresc.
‎Toate astea.
‎Ar trebui să o ai. Și știi de ce?
‎Pentru că ești bogată.
‎Vezi tu, totuși, nu suntem bogați. ‎Ca să fiu sinceră…
‎Adică salariul lui Dean e decent, dar…
‎Și e pe cale să devină partener la firmă,
‎dar noi… Știi, am avut niște probleme.
‎Mulțumesc.
‎Te referi… Te referi la…
‎Scuze, te referi la probleme financiare?
‎Da. Adică…
‎- Serios? ‎- Nu trebuia să zic asta.
‎Dar…
‎La naiba!
‎Știi cum e, faci câteva investiții proaste
‎și te trezești ‎că petreci următorii zece ani
‎încercând să ieși din asta.
‎Doamne, da!
‎Căsnicia este dificilă.
‎Adică știi asta, nu?
‎Cum îl chema pe soțul tău?
‎Numele lui era Rick Bluck.
‎Bluck.
‎Știu. Era nașpa.
‎Chiar era. El doar…
‎Și era un adevărat fătălău, și nu putea…
‎Nu-și putea face scula…
‎Nu-i funcționa scula.
‎A fost un dezastru. ‎A încercat să dea vina pe mine.
‎Și m-a făcut să mă simt ca un gunoi.
‎Într-o zi s-a urcat în mașină
‎și pur și simplu m-a părăsit.
‎Dumnezeule!
‎Și asta chiar m-a afectat.
‎Și, apoi, nu sunt o persoană rea, ‎dar m-am gândit:
‎„Du-te dracu', Rick!
‎Du-te dracu'! O să te distrug.”
‎Și știi ce am făcut?
‎I-am luat naibii casa.
‎Am găsit o metodă prin care să o iau ‎și acum e toată a mea.
‎Și acum e ruinat financiar.
‎Și știi ce? Am cea mai bună viață.
‎Asta ar trebui să faci și tu.
‎Te pot întreba ceva?
‎Dar te rog să nu spui nimănui!
‎Acum câteva zile am primit ‎o scrisoare foarte amenințătoare.
‎- Ce? ‎- Da, legată de casă.
‎Foarte înspăimântătoare, adresată nouă.
‎Spunea că supraveghează casa.
‎Ne supraveghează pe noi.
‎- Iisuse! ‎- Da.
‎E dubios. Ați sunat la poliție?
‎Da, dar au spus că nu au ce să facă.
‎M-am gândit la asta și am zis
‎că poate e cineva ‎căruia i-am bătut oferta,
‎fiindcă unii devin ciudați ‎în legătura cu asta.
‎Au fost mai multe oferte, nu?
‎Ai putea afla cine a fost?
‎Fiindcă ne-ar ajuta mult.
‎Da, sigur.
‎Fiți atenți! ‎Face un truc. Aici, uitați-vă!
‎Îl poți da jos de pe masă?
‎- Ia uite! E un truc grozav. ‎- Vezi? Nu e mișto?
‎- Da. ‎- Nu e un truc.
‎Doar se ridică să mănânce.
‎Îl voi învăța să meargă cu liftul.
‎- Categoric, nu. ‎- Ai grijă, te rog!
‎- Hai, va fi distractiv! ‎- Hei!
‎I l-am luat ca să se simtă confortabil
‎în casă și ai fost de acord.
‎Mă tem să nu se simtă dihorul ‎prea confortabil.
‎Ellie, de unde ai bluza aia?
‎Îți iese breteaua de la sutien.
‎- Și? ‎- Cum adică „și”?
‎Avem vecini.
‎Ai grijă ce mesaj vrei să transmiți, bine?
‎- Tată, haide! ‎- Ce „haide”?
‎Mulțumesc.
‎Te duci să cânți la pian?
‎Ce e cu tine?
‎N-ai fost niciodată așa.
‎Pe bune.
‎Mereu am discutat ‎că vom crește o tânără femeie
‎care e stăpână pe sexualitatea ei.
‎Ce? Crește atât de repede!
‎Nu-ți face griji, amice! ‎Nu te teme! Va fi bine.
‎Bau!
‎Carter! Ce e?
‎Ce mama naibii?
‎Ridică-te!
‎- Dumnezeule! ‎- Ridică-te!
‎- Ce s-a întâmplat? ‎- Ieși afară!
‎- Era acolo. ‎- Era în ascensor?
‎Să nu te mai prind în casa noastră!
‎Stai în cușca ta sau oriunde ți-e locul!
‎Oprește-te!
‎Ieși afară! Și rămâi afară!
‎Ce faci?
‎Ești bine?
‎Doamne! Ce… Era…
‎- Era în ascensor? ‎- Da.
‎Îmi cer mii de scuze.
‎Foștii proprietari îi permiteau asta. ‎E inofensiv.
‎Dacă te mai prind în casa mea, ‎te distrug, Jasper! Bine?
‎Tocmai l-ai amenințat? ‎Ce e în neregulă cu tine?
‎Cu mine?
‎Nu eu am intrat ilegal ‎ca să stau în lift, cucoană.
‎Toți ceilalți proprietari ‎erau de acord cu asta.
‎Fiecare proprietar din ultimii 60 de ani.
‎Pentru cineva, ‎acel lift era partea preferată din casă,
‎adorau acel lift!
‎Și adorau faptul că lui Jasper ‎îi place să se joace în el,
‎și de aceea Societatea de Conservare ‎se luptă să-l păstreze.
‎Nu știu mulți oameni ‎cu ascensor de bucătărie,
‎dar nu știu cine ar accepta
‎ca un străin să se plimbe cu el.
‎Asta e problema cu lumea din ziua de azi.
‎Cuvântul „vecin” nu mai înseamnă nimic.
‎Bine, ce ar fi să nu mai intre nimeni ‎în ascensor?
‎- Nu, stai! ‎- Bine? Punct.
‎Regret să te informez,
‎dar vom face niște renovări la casă.
‎Și mă gândesc să desființez ascensorul!
‎Nu ai îndrăzni!
‎Voi comunica Societății de Conservare ‎că nu ne trebuie,
‎fiindcă avem de gând să mâncăm împreună ‎în camera de zi,
‎ca o familie normală,
‎nu la etaje diferite ‎sau ce naiba făceau în ‎Downton Abbey.
‎Înțeleg că nu simți decât dispreț
‎pentru istoria Americii.
‎Deci, ce altceva plănuiești ‎să faci pe aici?
‎Poate vrei să tai ‎toți acești copaci enervanți?
‎Da, de fapt, ‎voi smulge acești copaci enervanți.
‎Nu facem asta.
‎- Nici să nu te gândești! ‎- Acum da, ca să supăr…
‎Dumnezeule!
‎Vedeți acel stejar de acolo?
‎Este un stejar japonez
‎- …pe cale să împlinească 100 de ani. ‎- E nebună.
‎Acel copac este o parte esențială ‎a comunității.
‎Ceva ce voi nu veți fi niciodată.
‎- Niște fițoși care ați… ‎- Ne-a numit „fițoși”?
‎…venit și credeți că faceți ce vreți.
‎Copacii au amintiri
‎și pot comunica între ei prin rădăcini.
‎Nu este ficțiune, este știință.
‎Și s-a întâmplat ‎cu doar câteva luni în urmă.
‎A venit un cuplu îngrozitor de fițoși,
‎au tăiat un stejar japonez de 90 de ani ‎fără aviz
‎și nici măcar nu au folosit lemnul ‎ca să facă pătuțuri de copii.
‎Toți știu că cele mai bune pătuțuri ‎se fac din stejar galben.
‎Bine, știi ce? N-ai decât să te comporți
‎ca o descreierată,
‎dar te invit să pleci de pe proprietatea ‎mea. Fii nebună la tine!
‎- Ce comediant! ‎- Mersi.
‎Seară bună!
‎Păzește-ți spatele, amuzantule!
‎Ce?
‎Sunt cu ochii pe tine.
‎Ignor-o! Haide!
‎Cumpărăm o alarmă.
‎Salvați copacii!
‎Bună! Sunt Dakota, ‎de la Soluțiile de Securitate Vanguard.
‎Bună! Intră!
‎Da. Mulțumesc.
‎- Senzori la fiecare ușă și geam. ‎- Bine.
‎Și, da…
‎De câte camere video ‎crezi că avem nevoie afară?
‎Probabil de zece.
‎Trei în față, două pe fiecare latură ‎și încă trei în spate.
‎- Cam așa. ‎- Bun.
‎- Poate fi exagerat. ‎- Nu. E bine să fie exagerat.
‎Super! Va dura puțin să le montez.
‎- Trebuie să comand niște lucruri. ‎- Trebuie să întreb.
‎Cât crezi ‎că ne va costa asta? Aproximativ.
‎Aproximativ?
‎Aproximativ…
‎Cred că vreo 7.000 de dolari.
‎Pe bune?
‎Pot verifica din nou prețurile.
‎Nu, e în regulă, 7.000 e grozav.
‎Cum vă permiteți să cereți atât de puțin?
‎E o firmă nouă.
‎Încă încerc să intru pe piață.
‎- E firma ta? ‎- Da.
‎Stai, câți ani ai?
‎Tocmai am împlinit 19,
‎dar întotdeauna am fost un savant ‎cu chestiile astea.
‎Gadgeturi, computere…
‎Știi ce? Batem palma, ești angajat.
‎- Mulțumesc, dle. ‎- Bine, 7.000 de dolari.
‎- Niciun cent în plus. ‎- Bine.
‎Bun, foarte bine.
‎Uită-te în jur! Întârzii la muncă.
‎Bine. Mulțumesc. ‎Mă bucur că v-am cunoscut.
‎Bună!
‎Cine ești?
‎Băiatul cu alarma.
‎Deci, unde te duci?
‎Nu-ți face filme! Sunt minoră, ciudatule.
‎SSV - SOLUȚII DE SECURITATE VANGUARD
‎Cum adică nu puteți face nimic?
‎- Nu știți dacă a intrat cineva. ‎- Ce…
‎Ușile erau încuiate. ‎Niciun semn de forțare.
‎Știu că sunteți supărați, ‎dar hai să nu ne pripim!
‎Nu avem decât un dihor mort.
‎Deci vreți să spuneți ‎că dihorul s-a sinucis?
‎Spun că nu știu.
‎A ieșit din cușcă. A scăpat, da?
‎Poate că…
‎Nu știu, poate că s-a lovit de un perete.
‎Ce greutate credeți că are un dihor?
‎În jur de 500 de grame, nu?
‎Probabil. Da.
‎Deci cât de repede credeți că ar trebui
‎să alerge un dihor sinucigaș
‎pentru a obține destul impuls ca să moară?
‎- Dean… ‎- Ce naiba e cu tipul ăsta?
‎- Dle Brannock, îmi fac treaba. ‎- Ba nu o faceți.
‎Dacă ați face-o, ați aresta psihopatul
‎de vizavi.
‎El ce făcea ieri?
‎Calmați-vă!
‎Asta e o anchetă în curs și avem patrule
‎care azi-noapte ‎au trecut prin fața casei de trei ori,
‎la 22:00, la miezul nopții și la 2:00.
‎Dacă doriți să pun o mașină ‎să treacă o dată pe oră,
‎o fac cu drag.
‎Între timp, ‎tipul cu alarma lucrează la etaj.
‎Așa că instalați sistemul ‎și apoi putem discuta măsuri suplimentare.
‎Mulțumesc pentru cafea. O să plec.
‎Eu…
‎Bună!
‎Cum se simte?
‎E bine, vrea doar să fie singur.
‎Ellie, iar te-ai dat cu ruj?
‎Serios, stau doar în camera mea.
‎Nu plec nicăieri.
‎Pot să fac ce vreau în camera mea.
‎De fapt…
‎Dean…
‎E doar ruj. Las-o în pace!
‎Mă duc la muncă.
‎- Mișto ruj! ‎- Taci, ciudatule!
‎Am întârziat, știu.
‎Ce face băiatul meu?
‎E tăcut. Nu prea a mâncat.
‎Mă duc să văd ce face.
‎Hei, amice!
‎Mișto!
‎Cum te simți? Care e problema?
‎Ce este?
‎- Tată? ‎- Da?
‎Ne poți proteja?
‎INTRODUCEȚI CODUL DE SECURITATE
‎Mișto! Bate pumnul!
‎Bine.
‎- Noapte bună, tată! ‎- Bine.
‎- Te iubesc. ‎- Și eu te iubesc.
‎- Noapte bună, dragă! ‎- Noapte bună!
‎Nenorociții!
‎Sunt Karen. Lăsați un mesaj!
‎Bună! Sunt Nora. Scuze, știu că e devreme.
‎Mă întrebam dacă ai reușit să afli ceva
‎despre celelalte oferte.
‎Mă poți suna? Bine.
‎Și am niște vești bune.
‎Mulțumesc că m-ați primit azi.
‎Aș dori să devin membru.
‎Dle și dnă Brannock,
‎Mă bucur că acum știu cum vă cheamă pe voi
‎și pe copiii pe care mi i-ați adus.
‎Cu siguranță le spuneți des pe nume.
‎Ellie, Carter.
‎Ellie este o pianistă adorabilă, ‎cu degete delicate.
‎Casa de la numărul 657 se bucură ‎că sunteți aici.
‎Au trecut ani buni ‎de când pe holurile casei au umblat copii.
‎Ați aflat toate secretele ‎pe care le ascunde?
‎Copiii se vor juca la subsol
‎sau le este prea frică ‎să coboare singuri acolo?
‎În locul lor aș fi foarte speriat.
‎E foarte departe de restul casei.
‎Dacă ați fi sus, nu i-ați auzi țipând.
‎Ce se întâmplă?
‎Vor dormi în pod?
‎Sau veți dormi cu toții la etajul doi?
‎Cine are dormitoarele de la stradă?
‎Mă va ajuta să știu ‎cine are fiecare dormitor,
‎pentru a planifica mai bine.
‎Toate ferestrele și ușile casei îmi permit ‎să vă privesc
‎și să vă urmăresc ‎cum vă plimbați prin casă.
‎Cine sunt eu?
‎Sunt Observatorul,
‎și casa de la numărul 657 se află ‎sub controlul meu
‎de aproape două decenii.
‎Ultima familie v-a predat-o vouă.
‎Era timpul să se mute și au binevoit ‎să vândă atunci când le-am cerut.
‎Acum, casa de la numărul 657 ‎este slujba mea.
‎Dean?
‎Viața mea, obsesia mea,
‎iar acum sunteți și voi, familia Brannock.
‎Bun-venit la rezultatul lăcomiei voastre!
‎Lăcomia a adus ultimele trei familii ‎în casa de la numărul 657.
‎Și acum v-a adus pe voi la mine.
‎Bun-venit!
‎Știți că vă voi supraveghea.
‎Subtitrarea: Diana Lupu