Смердючий гівнюк.
Не вживай таких слів.
Не трахай секретарок!
Сюди. Їдьмо.
Ще не все. Спершу відірву йому голову!
Не зараз. Нам далеко їхати.
Деніеле, зеконом нам час і сам відірви собі голову.
Іди нафіг, Марті.
Не лайся.
Дякую.
Пробач.
Не вибачайся.
Давно треба було це зробити.
Я така тупа.
Ти не тупа.
Просто дурко, як і всі ми.
Ясно?
То що, дітки, готові до пригод?
Полетіли.
Хтось хоче послухати радіо?
Я хочу.
А ви знали, що в мене найкращий голос у світі?
Послухайте.
О ні, дядьку Марті.
-Будь ласка, не співай. -Не співай.
-Ні. -Дядьку, не треба.
Так проголосували собаки.
-Годі. -«Собаки?»
Собаки не голосують!
-Мої вуха! -Співати вище? Я можу.
-Не співай. -Ні, нижче.
Хто заспіває навіть вище, ніж я?
-Ненсі, давай. Ти перша. -Не...
Ого.
Наша власна Лінда Ронстадт.
-Непогано. -Моя черга. Можу навіть вище.
Оце заявочка. Ну давай. Покажи нам.
-Дуже високо. -Дуже високо.
Та в нас тут вимальовується новесенька сім'я фон Траппів.
Не вистачає лише монашки й нацистів.
Їдемо прямо в Альпи!
В Альпи!
-Вам підходить?
-Так. -Так.
-Гарно. Дуже гарно співаєте. -Так.
Чудово. Правда, до мене не дотягуєте.
Це точно дорога в Альпи.
БРУКЛІН
Терапія без кордонів
ЗА ПОДКАСТОМ «ВОНДЕРІ» І «БЛУМБЕРҐ»
У вас одне повідомлення.
Привіт, Марті. Це Айк.
Розумію твоє рішення щодо AFC.
Дзвоню запитати, чи ти хочеш продовжити психотерапію
і чи прийдеш ти завтра на зустріч о 11:15.
У вас одне повідомлення.
Привіт, Марті. Це Айк.
Розумію твоє рішення щодо AFC.
Дзвоню запитати, чи ти хочеш продовжити психотерапію
і чи прийдеш ти завтра на зустріч о 11:15.
ДОКТОР АЙК
Брюсе, маєш плани на обід?
Хочеш пообідати? Щось перекусити?
Я знайшов неподалік класне місце. Складеш компанію?
-Зараз? Чи... -Так. Якщо хочеш.
Пригощаю.
Це пуерториканська їжа.
Дуже автентична. Так кажуть місцеві.
Надіюся, ти фізично готовий.
Ола, ола. Вітаємо в Анґіярі.
Дуже приємно.
-Я буду тріплетас. -Тріплетас.
Але хочу дещо в ньому змінити.
Замість яловичини покладіть індичину.
Без перцю, помідорів, сиру й цибулі.
Листочок салату-латук
і краплинка, зовсім трошки майонезу на булочці.
Тобто хочете сандвіч з індичиною?
Сі.
-Сандвіч з індичиною. -Дякую.
Брюсе, ти що будеш?
Я...
Я буду суп.
Та ну, Брюсе. Не бійся жити. Прийми рішення.
Я прийняв. Хочу суп.
Просто викрикни перше, що спадає на думку.
Чого ти хочеш насправді?
-Хочу суп. -Багато втрачаєш.
Ти, мабуть, багато що втрачаєш.
Та ні. Я був тут годину тому.
Їв емпанаду з куркою, смажені платани,
чуррос і пив орчату. Тому...
Зрозумів.
Непогано.
Нам з тобою.
-Ага. -Говорити, мовчати.
Гуляти зі знайомими.
З якими можна про будь-що поговорити.
У нас же такі стосунки. Так?
Аякже. Так.
Це важливо.
Можна щось запитати?
Так.
Ти останнім часом бачився з Філліс чи...
Ні. Ні, давно її не бачив.
А ти?
Вона щороку шле мені вітальні листівки на день народження.
-Гарно. Так. -Так.
А ти давно з нею говорив?
Востаннє...
Двадцять сім років тому.
Боже.
Так, якось...
Кілька років тому я знайшов її ім'я в телефонній книзі.
Було приємно побачити її ім'я.
Я тут подумав.
Може, зустрінемося ввечері?
-Подивимося серіал чи... -Я маю бути вдома.
Ми... Маємо посидіти з внучкою.
Точно. Авжеж.
-Так. Може, іншим разом? -Так.
-Звісно. Так. -Добре.
-Дякую за суп. -Так.
Алло.
Алло. Ви будете говорити?
Це...
-Це Ма... Маршал Фельдгаммер. -Не знаю такого.
Алло.
Так, я дзвоню з приводу Марті.
О боже.
О боже, він помер? Він таки помер?
-О боже. -Ні. Ні, ні.
Він не помер.
То що йому потрібно? Нирка?
Ні.
Що ж, я...
Передайте йому, хай що йому треба, я нічого не дам.
Ні нирки, ні краплі своєї крові.
У вас одне повідомлення.
Привіт, Марті. Це Айк.
Розумію твоє рішення щодо AFC.
Дзвоню запитати, чи ти хочеш продовжити психотерапію
і чи прийдеш завтра на зустріч о 11:15.
От і він.
Я дуже, дуже тобою пишаюся, Марті.
Ти хоч розумієш, як це чудесно?
Ти знайшов свій голос. Знайшов силу.
Ходімо.
Мушу визнати, я думав, що це станеться раніше,
але ти таки вернувся.
Сідай.
Ти дав відсіч, Марті, поставив мене на місце.
Це змусило мене замислитися.
Лікарі, психотерапевти... Ми теж вчимося.
І ти мене дечому навчив.
Нагадав, що я люблю насправді. Оце.
Годі з мене промислової психології.
Мене цікавлять не гроші, а люди.
Я бачу, як сильно тобі допоміг, і хочу допомагати й далі.
Повернімося до старої схеми роботи.
Лікар і пацієнт.
Хочу присвятити весь свій час тому, щоб стати найкращим психотерапевтом.
Та годі про мене. Розкажи про себе.
Як ти?
Я... У нормі.
Знову це слово.
Нам ще є над чим працювати.
Знаєш, Марті. у стосунках бувають і злети, і падіння.
Та якщо вони побудовані на любові й довірі,
то витримають і бурю.
Інколи добре заново заявляти про любов і повагу.
Саме тому
ми з Бонні поновимо шлюбні обітниці.
Так. Непогано.
Ми про це говорили
й зрозуміли, що бачимо в ролі дружби
лише одну людину.
-Тебе. -Мене?
Не знаю.
Лише тебе.
Ми так тебе цінуємо. Так тебе любимо.
-Дуже мило з вашого боку, але... -Ми будемо дуже вдячні.
Що скажеш?
Зробиш мені честь і станеш моїм дружбою?
Так, чом би й ні?
-Привіт... -Привіт.
Ненсі?
Сідай.
Ого, ти така доросла.
Хто б міг подумати?
Брюс допоміг мені знайти тебе на фейсбуці.
Якщо тобі цікаво.
-Брюс з роботи. -Так, ти писав.
То чому я тут? Ти щось хотів сказати?
Хотів поговорити. Я хочу... Ну, я...
Я хотів сказати, що...
Я скучаю з тобою.
Скучаю за твоєю мамою. За вами всіма.
Авжеж скучаєш.
Ми класні, а тебе ніколи не було поряд.
Так. Ні, це правда. Так.
Востаннє я бачив тебе, коли ти була...
Ти шаліла за цими... Як же вони називалися?
Не знаю.
Ти збирала пластикові фігурки з МакДональдза.
Знайшла останню фігурку до повної колекції?
-Шинкозлодія? -Ага.
Ні, не знайшла.
Прикро це чути.
Я переросла.
-Авжеж. -Так.
Ти була маленька. Так.
-Брюс казав, що ти юристка? -Так.
Ого.
Я вражений. Пишаюся тобою.
Тобі нема чим пишатися.
-Так. -Я наївно думала,
що ти покликав мене, щоб вибачитися.
-Не знаю, чим я думала. -Ненсі, зачекай.
Ні, я чекала майже 30 років.
Більше не хочу тебе бачити, Марті.
Як і моя мама.
Знаєш що?
Я тут подумав.
Знаєш, що я придумав?
Ні.
Треба поновити шлюбні обітниці.
Що?
-Треба поновини шлюбні обітниці. -Чому?
Краще питання: чому ні?
Ну, причин багато.
-Наприклад? -Наприклад, Айзеку, будьмо чесні.
Я тебе майже не бачу. Ти тут не буваєш.
Ми спимо в різних кімнатах іще з...
Усе, усе. Знаю. Цього достатньо.
Що нам дасть поновлення обітниць?
Хочеш влаштувати ще одну вечірку?
З Марті щось коїться.
Часом стосунки добігають кінця.
-Не кажи такого. -Це правда.
Просто відступи.
Я не хочу відступати.
-Я нічого поганого не зробив. -Це не нормально.
Ні... «Не нормально». Не норм...
Знаєш що? У світі нема нічого нормального.
Я працюю психіатром 30 років,
і тому кажу це впевнено.
У світі нема нічого нормального.
Але мене турбують... певні аспекти тих стосунків.
Ми нічого поганого не робили.
Він нас запросив.
Він віддав нам головну спальню.
Він хотів, щоб ми були там. Ясно?
Ми дали йому все. Дали йому сім'ю.
Весілля мені потрібне.
Воно потрібне нам.
Добре.
Добре? Чи «так, беру?»
Ти мацаєш мені груди?
А ти проти?
Зараз 21:00. Я хочу подивитися новини.
Добре.
Авжеж.
РАМКИ ЗА ГОДИНУ
Є хто?
-Марті. -Привіт.
-Ого, давно не бачилися. -Джо. Як справи?
Недавно мені діагностували рак яєчок.
Виявилося, що в мене недорозвинутий яєчник на яєчку.
Про це в усіх журналах писали.
Поздоровляю.
Що ж, приніс мені якесь фото? Тобі потрібна рама?
Власне, я хотів поговорити з Ганною.
Ганна давно тут не працює.
Так. Може, маєш номер, за яким я міг би її знайти?
Мабуть. Вона вийшла заміж, у неї діти.
Ого.
Я просто хотів поговорити.
Дізнатися, як у неї справи.
Мені завжди було цікаво,
чому вона не відповідала на мої дзвінки після побачення.
Марті, це було дуже давно, але все не зовсім так.
Ти про що?
Сюди приходив д-р Гершкопф, виголосив цілу промову.
Він що?
Сказав, що це ти попросив його з нею поговорити.
Ні, я не просив.
Тобто просив, але думав...
Вона була засмучена, як я пригадую.
Ясно, то...
Радий був тебе бачити.
Не можу відповісти. Ви знаєте, що робити.
Дзвоню сказати...
що не буду твоїм дружбою, бо маю інші плани.
Ще раз уточню: це все нові замки?
Старими ключами їх не відчиниш?
Саме так.
Знаєте, а додайте ще один замок.
Якщо хтось спробує ввірватися.
-Це... Добре? -Авжеж.
-Це можливо. -Звісно.
Не бійтеся,
я часто міняю замки після розірваних стосунків.
Так, усе складно.
Ви з'їли цілий огірок?
Хлопці, ви ненаситні, у мене нема стільки огірків.
Марті? Ти там?
Марті, відчини.
Я тебе бачу. Боже.
Як ти смієш говорити з моєю дочкою?
-Я хотів її побачити. -Що?
-Я хотів... -Я тебе не чую.
Відчини.
-Що? -Я хотів побачити її, побачити тебе.
Ти не можеш отак вриватися в моє життя,
як сраний зомбі.
Я тебе вбила.
Не бачити тобі наших нирок.
Не хочу ваших нирок. Хочу... щоб ви вернулися.
Марті, ти не розумієш.
Ти для мене помер.
Прошу.
Тому не пробуй воскреснути для моїх дітей, чуєш?
-Не говори так. -Дай нам спокій.
Філліс.
Більше не хочу тебе й бачити.
Добре.
Але спершу сходжу в туалет, бо я довго сюди їхала.
Заходь.
Що ти зробив з нашим будинком?
Ми дещо змінили.
Змінити можна килим. А це якесь божевілля.
Де наше дерево?
Це... Ну...
Його більше нема.
-Я бачу. -Так.
Де воно?
Це довга історія.
Я вислухаю.
Я його зрубав.
Ясно.
Розказуй.
Так ми могли об'єднати дві ділянки.
Навіщо?
Щоб було більше місця.
Скільки місця тобі потрібно?
Це не для мене, ми часто влаштовували вечірки.
Вечірки? Ти ненавидиш вечірки.
Хто всі ці люди?
Айкові друзі.
Але... Де ти?
Я є на фото. Так.
Де?
Ось мій лікоть, а ось потилиця.
-«Кухня Бонні?» Іронічно. -Знаю.
Готує вона не дуже.
А ще це не її кухня.
Так, і це теж.
У твоїй спальні їхній портрет?
Не мели дурниць.
Вони спали тут.
Тут?
Так.
-Тут? -Так.
-З тобою? -Ні.
Хух! Марті.
-Ні, я спав не тут. -А де ти спав?
Бо це твоя спальня. Я збент...
Прошу, поясни.
-Де ти спав? -У будинку для гостей.
Ясно. По-перше, це жахливо,
а по-друге, я...
Ти... Ти в порядку?
Яке жахіття.
Марті. Що за сморід?
Ніби розчинилися ворота пекла.
Септик протікає
і запах просочується біля дев'ятої лунки.
Але звикається.
Я бачу, що звикати – це твоя суперсила, га, Марті?
Ти все стерпиш, навіть реальне лайно.
От і прийшли.
Це моя банда.
Я зву їх «Брати Коїни».
Спершу хотів назвати «Бекстріт Койс».
Привіт, хлопці.
Що? Я вже давав вам огірок.
Давав. Не хитруйте.
Що скажеш?
Їм у тебе добре. Красені.
Так.
Вони дуже особливі.
Нещодавно один помер.
Мені й досі важко.
Дуже прикро.
Марті.
Та що він з тобою зробив?
Не знаю.
Не можна таке дозволяти.
Не можна отак віддавати свій дім.
Рідних.
Своє життя.
Як ти міг?
Що?
Дати мені піти.
Ти не дзвонила. Не пробувала.
Як ти могла?
Я тебе вбила.
Вдавала, що ти помер.
Інакше не могла.
Ти покинув мене, Марті.
Покинув, коли я була на дні.
Я була твоя сестра.
Ти і є моя сестра.
Не зовсім. Уже ні.
Ти нічого про мене не знаєш.
Хочу знову стати тобі братом.
Хочу позбутися Айка.
Стерти його з пам'яті. Уявити, що він помер.
Я такий тупий.
Ти не тупий.
Просто дурко, як і всі ми.
Ходімо.
Спалимо все це гівно.
Кухня Бонні, а щоб її.
Відправимо в останню путь усі ці предмети.
Ти про що?
Прощавай, жахливе фото Айка з Фаррою Фосетт.
Прощавай, запрошення на вечірку в стилі гангстерів і їхніх подружок.
Прощавай, квиток на урочистий захід PEN.
Добре!
Ставлю 20 000 «пішов нахер» цією аукціонною табличкою.
Тепер ти зрозумів.
Прощавай, футболка з дебільної бар-міцви.
Я ТАНЦЮВАВ ДО УПАДУ НА БАР-МІЦВІ МАРТІ
Прощавай, чекова книжка з Фонду Ярона.
Прощавай, брудний бейсбольний м'яч з чиїмось дурнуватим підписом.
Зажди!
Ну нехай.
Філліс...
Можна мені побачити дітей?
Не знаю.
Вони вже не діти, тому не мені вирішувати.
Точно.
У мене є внуки. І собаки.
І власний бізнес. Дуже успішний.
Ти все пропустив.
Знаю.
Я чотири рази переїжджала. П'ять разів міняла зачіску.
Тричі мала серйозні стосунки.
Кілька інтрижок, у яких я досліджувала власну сексуальність.
Ого.
Оплатила дітям навчання в коледжі. І собі також.
Припускалася помилок. Брала себе в руки.
Навчилася готувати індійські страви.
-Полюбила кінзу. -Ні.
Ти все пропустив.
Знаю. Я...
Він ніби мене зачарував.
Ніби мене загіпнотизували чи зазомбували.
Я постійно думаю: «Як він міг? Як він міг так зі мною чинити?»
Він мав мені допомогти.
А мені цікаво: як ти міг так учинити з нами?
Клянуся, я не хотів тебе кривдити.
Хотів чи ні, але скривдив.
-Знаю. -Я хочу тобі простити, але не можу.
-Не зараз. -Розумію.
Я така зла.
-Хіба ти не злий? -На Айка? Авжеж.
Ні, на себе.
Ти це допустив.
На. Оце добре горітиме.
Зачекай. Ні. Це єдиний екземпляр.
Копій немає.
Це Айкова книжка, але велике мистецтво належить світові.
«Комусь подобаються тропіки?»
-Це робочий заголовок. -Ну нафіг.
Ні, ні.
Слухай, я роками друкував ці тексти.
Не хочу їх палити.
Зачекай. Глянь на це.
Сама Брук Шілдс.
Вона від нього не відходила. Серйозно.
Марті. Що за херня?
Ой-ой.
Привіт. Що з замками на дверях?
Це Філліс?
Давно не бачилися.
Сімейне возз'єднання? Ясно.
Якби знав, то приніс би маршмелоу.
Що ви палите?
Філліс допомагає мені позбутися зайвих речей.
Усе гаразд.
Ходімо всередину. Поговоримо.
Я не хочу з тобою говорити.
Що ж, добре.
Поговоримо пізніше. Я лише зайду й заберу свої речі.
-Він просто зайде? -Усе нормально.
-Викликати поліцію? -Ні, не треба.
Він дуже психований? Взяти ніж?
-Що? -Ніж, Марті. Думай швидше!
Це не «Вестсайдська історія». Не треба ножів.
-Я не знаю, з чим ми маємо справу... -Де мої рукописи?
Де мої книжки?
Це моя власність. Вони належать мені.
Спірне питання. Я їх друкував.
Що ти зробив? Що ти з ними зробив?
Де вони? Де всі інші? Де вони?
Що? Ні!
Це мої роботи.
Ти що, здурів? Нахер сказився?
Вибач.
Марті. Марті, глянь на мене.
Про що ми говорили багато років тому?
Ці стосунки токсичні.
Ти залежний і, на жаль, у тебе стався рецидив.
Ти не мислиш ясно. Вона тебе контролює.
-О боже. -Ні, вона небезпечна.
Вона не на твоєму боці. Не в команді Марті.
Не слухай його, Марті. Прошу.
-Марті. Глянь на мене! -Не слухай цієї маячні!
Ходімо в будинок. Усе вирішимо. Ми ж брати.
Він тобі ніякий не брат!
Філліс, я сам розберуся. Дякую.
Іди в машину. Я зараз прийду.
-Спокійно. -«Комусь подобаються тропіки».
Тупа назва для книжки!
Я дуже прошу тебе піти звідси.
Дякую.
Що я тобі зробив, Марті?
Двадцять сім років я завжди був поряд.
Чому ти так поводишся?
Я сказав: «Іди».
Добре. Я піду.
Якщо ти так цього хочеш.
Та я заберу свої речі.
Це моє і це моє.
Це моє. Це моє!
Це все моє!
Моє!
Знаєш, що ще я заберу?
Я заберу свого коропа, якщо так!
Ці коропи мої!
Злізь з мене! Телепень!
Не чіпай моїх коропів!
Тут нема нічого твого!
Це все фальшивка!
-Це неправда. -Правда!
За ці 27 років справжнє було лише одне: моє ставлення до тебе.
Я втратив рідних! Будинок, бізнес!
Я пожертвував усім!
Ти мене використав! Зрадив!
Ти все в мене забрав!
Досить.
Це кінець. З мене досить.
Без мене ти був ніким.
Ти й зараз ніхто без мене.
Як же приємно!
Що ти витворяєш?
Це тобі за минулі 27 років.
Не моя машина.
Що ж.
МИНУВ РІК
ГЕРШКОПФ
Привіт, маленькі, це дядько Марті.
Як ви тут? Трудилися?
Погляньмо.
Таки трудилися. Ого.
Усім привіт.
Привіт, Керол. Привіт, Сандро.
Привіт, Отем. Мері Лу, лише погляньте.
Привіт, Сюзан.
Та ви викапані «Bee Gees».
-Голосніше. -Нормально.
Ненсі, не доколупуйся.
Джоеле.
-Джоеле. -Що?
Сфотографуй.
-Пізніше. -Будь ласка.
Сфотографуй. Не будь засранцем.
Добре. Не лайся при дітях.
Сфотографуй.
-Стань отам. -Я обходжу.
Я не просила обходити.
Джоеле, Ненсі така красива. Якщо ти...
Ну от. Це було чудово.
Це було прекрасно.
Пишаюся вами.
Дякую, бабусю.
Марті. Дядьку Марті... Марті.
Вибачте. Ще не звик.
Відчините двері для пророка Іллі й свіжого повітря?
-Авжеж. -Можна з вами?
Аякже.
-У вас липкі руки. -Знаю.
Джоеле, сфотографуй. Готуй фотоапарат.
О боже, знову?
-Поспіши. -Добре.
Іллі немає.
Нема?
Ні.
-Встиг? -Так.
Заспіваємо «Eliyahu Hanavi?»
Ні. Уже після обіду.
Якщо хоче співати, то заспіваємо.
Красива пісня.
Ти в нормі?
Так.
Я в порядку.
Бабусю.
Марті справді твій брат?
-Так. -Я не знала, що в тебе є брат.
-Я хочу брата. -А я хочу яхту.
У мене є брат.
І ця торба кісток – це він.
Супу з фрикадельками?
-Давай. Умираю з голоду. -Суп, ура.
-Їж суп. -Дякую.
Так.
Передайте сюди «Агади».
Використаю їх через рік.
Передавайте.
Сонце, передай.
Коли Марті Марковіц прийшов до мене, то був зламаний чоловік.
І фрикадельки.
Він попросив допомогти йому, і я поволі його вилікував.
Це було непросто.
Я віддав йому все, що мав.
Тепер він чудова людина.
Впевнена людина.
Успішна людина.
І все завдяки мені.
Кожний пацієнт унікальний
і вимагає іншого психотерапевтичного підходу.
Мої методи у випадку з Марті були унікальні. Безперечно.
Він був більше, ніж пацієнт і колега. Він...
Він став мені рідним.
Хіба це погано?
Скажіть, я...
Хіба погано дбати про людину в такій професії?
Невже мені проклинають, бо я присвятив іншому життя, бо робив забагато?
-Дякую, докторе Гершкопф... -Прошу. Дайте закінчити.
Марті був не просто пацієнтом. Він увійшов у моє життя.
Він брат, якого я втратив.
Мій найкращий друг.
Я віддав йому все.
Ці звинувачення фальшиві й жорстокі.
Як ви смієте відкликати мою ліцензію?
Я йому допомагав.
Я тобі допомагав!
Я допоміг йому, а він не хоче, щоб я допомагав іншим?
Ось хто поводиться неетично, не я.
Вибачте.
Я не все знаю, але я хороша людина.
Дякую, д-ре Гершкопф.
Гей.
Чому ти це робиш?
Що між нами сталося?
Вгадай, кого я сьогодні бачив у метро.
-І гадки не маю. -Знаю, що не маєш.
-Тому і сказав: «Вгадай». -Ні.
-Та ну, Марті. Спробуй. -Айк, не треба.
Добре. Не вгадуй.
Діану Соєр.
Ага.
Вона шикарно виглядає.
Ти завів бджіл?
-Так, завів. -Невже?
-Вони роблять мед? -Так.
Багато меду. Мені вистачає.
Достатньо меду.
То були хороші часи, скажи?
Ага.
Навіть чудові.
Не дуже чудові.
Нічого не хочеш мені сказати?
Лише мені. Не перед адвокатами.
Лише між нами. Тут і зараз.
Щось про ті 27 років?
Так, хочу.
Хочу сказати...
Я тебе прощаю.
Я тебе прощаю. Авжеж прощаю.
Як інакше?
Я знаю, що тобі важко.
Що тобі самотньо.
Ще не пізно, Марті. Я тобі допоможу.
Я хочу допомогти.
Дозволь тобі допомогти.
Нічого.
Господи, нічого.
Що?
Я нічого не почуваю.
Не розумію.
Бажаю тобі щастя, д-ре Айк.
Навряд чи ти його знайдеш, але щиро бажаю.
Проте, на жаль...
наш час вичерпано.
Прощавай.
ЗА 27 РОКІВ
МАРТІ ВИПЛАТИВ АЙКУ 3,2 МІЛЬЙОНА ДОЛАРІВ.
БАГАТЬОМ ІНШИМ ПАЦІЄНТАМ АЙК РАДИВ
РОЗІРВАТИ СТОСУНКИ З РІДНИМИ.
ОДИН ПАЦІЄНТ ЗАПОВІВ АЙКОВІЙ СІМ'Ї 20 МІЛЬЙОНІВ
(ПІЗНІШЕ ПУНКТ ІЗ ЗАПОВІТУ ПРИБРАЛИ).
АЙКА ГЕРШКОПФА НАРЕШТІ ПОЗБАВИЛИ ЛІЦЕНЗІЇ У ЛЮТОМУ 2021 РОКУ
МАЙЖЕ ЧЕРЕЗ ДЕСЯТЬ РОКІВ ПІСЛЯ ПОДАННЯ СКАРГИ МАРТІ.
МАРТІ БІЛЬШЕ НІКОЛИ НЕ ХОДИВ ДО ПСИХОТЕРАПЕВТА
Я тобі віддячу
Обіцяю
Після всього Що було сказано й зроблено
Ти стала моєю частинкою Яку я не відпущу
Не можу відірватися від тебе Навіть на день
Від твого тіла
Не хочу пропасти
Далеко від своєї коханої
Не відпускай мене Так важко сказати пробач
Хочу, щоб ти знала
Не відпускай Дуже хочу сказати пробач
Я не можу тебе покинути
Ми стільки пережили разом І я тобі віддячу
Обіцяю
Після всього Що було сказано й зроблено
Ти стала частинкою мене Яку я не відпущу
Ми стільки пережили разом І я тобі віддячу
Обіцяю
Переклад субтитрів: Анастасія Жищинська