Forduljon meg. Kezeket fel!
Nocsak, nocsak.
Pont, ahogy gyanítottam.
Elég nyilvánvaló, ha az ember belegondol.
Nekem nem, főnök. Én nem számít erre.
Akinek alibije van, az mindig gyanús, Markowitz.
Honnét tudja ezeket, góré?
Várjunk. Én vagyok a társad?
Igen. Te vagy a társam.
Nagyon köszönöm. Nem is tudom, mit mondjak.
Szívesen. Na, menjünk vissza az elejére?
Jó? Oké.
Nocsak, nocsak.
Pont, ahogy gyanítottam.
Elég nyilvánvaló, ha...
Miért van akcentusom?
Puerto Ricó-i vagy.
Hé. Nem is rossz.
Na, ugye? Oké.
Nocsak, nocsak.
Pont, ahogy gyanítottam.
Nézte, ahogy a fény kihuny a férfi szemében,
ahogy az életerő eltűnik a testéből,
láthatóan egy időben azzal,
hogy belei tartalmát gabardinpantallójába ürítette.
„...gabardinpantallójába ürítette.”
Kisvártatva...
„Kisvártatva...”
- ...orrfacsaró ürülékszag... - „...orrfacsaró ürülékszag...”
...lengett a levegőben...
akár egy halott szerető szelleme.
„...lengett a levegőben, akár egy halott szerető szelleme.”
Vetted, Marty?
Tudod, tartanod kell a próza ritmusát.
Olyan, mint a dzsessz.
- Aha. Ja, ja. Igen. - Igen?
Vettem. Vettem. Vettem.
„Egy újabb nap, egy újabb dollár,” ahogy mindig mondta.
„...újabb dollár...”
Sarkon fordult, és kisétált.
Egy újabb nap,
- egy újabb megoldott ügy. - „Egy újabb nap... Megoldott ügy.”
Vége.
„Vége.”
Vagy mégsem?
Mégsem?
Csak azt mondom, hogy
dr. Kessler talán nem annyira halott, mint hittük.
Nahát. Na ne.
- Imádom. - Meg is vagyunk.
Kész a kilencedik könyv a „Van, aki így szereti” sorozatból.
Hihetetlen.
És küldjük el mind a kiadónak?
Szerintem igen. Sorozatként jobb olvasmány.
De ez az utolsó könyv fogja őket igazán érdekelni.
- Igen. - Totál letehetetlen.
De ami a döntő, veszik majd, mint a cukrot.
És a kiadót végeredményben csak ez érdekli.
Hogy bukjanak a könyveikre.
Aú.
Eléggé fáj a gyomrom, mikor ezt csinálom.
Tudod, mit? Nekem a fejem fáj, mikor ezt csinálom.
Most írtam egy egész regényt.
De ez már jó néhány hete tart.
Hát, lehet, hogy kiújultak a gyomorbántalmaid.
Nem, ez más érzés.
Furán hangzik, de nem tudok fingani, érted?
Bár olyan érzés, mintha kéne.
És ha köhögök, olyan érzés, mintha véletlenül bekakilnék.
Oké. Jó. Ez túl sok információ.
Köszönöm.
Az agyturkász a szomszédból
A WONDERY ÉS A BLOOMBERG PODCASTJA ALAPJÁN
Marty, jól vagy?
Csak egy kicsit kellemetlen, ha mozgok.
Vagy ha nem mozgok.
Vagy ha levegőt veszek.
Ez nem hangzik túl jól. Ülj le, hozok neked vizet.
Nem. Nem, nem, nem. Nem lehet, nem érünk rá.
A szívrohamra persze ráértél.
Egyszer már ránk ijesztettél.
Azt hiszed, hagyom ezt még egyszer? Csüccs.
Hé, figyelj. Tudom, hogy most biztos nem nagyon alkalmas,
de esetleg válthatnánk néhány szót,
pénzügyi dolgokról?
Bruce, nem tudnád megírni e-mailben Norman Horowitznak?
Hát, elég sürgős.
És gondoltam, könnyebb, ha veled beszélek, mert most itt vagy.
Mizu, Bruce?
Én csak...
Nem gond. Beszélünk később.
Gond van?
Nem, nem. Nincs gond.
Mert eléggé úgy hangzik, mintha lenne.
Rajta, Bruce. Elmondhatsz bármit.
Belenéztem az idei számlákba
és az idei kiadásokba, és...
nagy a probléma.
Nem használjuk a „probléma” szót az AFC-nél. A „megoldás” szót használjuk.
Jó, de néha ismerni kell a problémát, hogy megtaláljuk a megoldást.
Oké, köszönjük, Cathy. Ez elég lesz.
Az a problémánk, hogy a profit csökkent, a bérleti díj felment.
- Igen. Nem fér bele az itteni helybérlés. - Oké.
Ez Norman Horowitzra tartozik.
Őszinte leszek. Ez kicsinál minket.
Ha még fél évig fizetjük, csődbe megyünk. Ilyen egyszerű.
Na jó, nem hallok mást, csak a „probléma” szót.
De neki van megoldása.
Oké. Nos, legközelebb azzal kezdd, kérlek.
Egy emberemtől tippet kaptam, hogy a Lea & Perrins üzem
Fair Lawnban, New Jersey-ben üres.
Kiköltözhetnénk innen, kibérelhetnénk azt a helyet kevesebb mint fél áron.
Kétszer ekkora, de gyorsan kell lépnünk.
- Hamar akad bérlője. - Nem.
Felejtsd el, Bruce. Nem költözünk New Jersey-be.
Ez remek lehetőség.
Tudod, amikor bátorítottam a dolgozókat a visszajelzésre,
inkább olyasféle javaslatokra számítottam, mint hogy
„Kaphatunk növényi tejport a kávéskocsira?”
És nem: „Ötletem van. Vigyük csődbe a boltot, költözzünk New Jersey-be.”
- De az a probléma, hogy nem tudunk... - Nem visszük ki az AFC-t Manhattanből.
Ez elegáns. Klasszikus.
New Jersey másodosztályú. Olcsó.
Szerintetek a pastrami a Katz’s Deliből ugyanolyan ízű New Jersey-ben?
- Igen. - Szerintem valószínűleg igen.
Nem talált. Nem olyan.
Magában már a költözés is drága. Úgyhogy...
Nézze, Bruce, az üzlet csak arról szól, mit mutatunk.
Ha összecsomagolunk, és kiköltözünk valami szószgyárba New Jersey-be
a pélónkkal a lábunk között, az világos üzenet.
Üzenet a kuncsaftoknak is, és a konkurenciának is.
És ezt üzeni: „Hé, figyeljetek. Lúzerek vagyunk.”
Javaslatot akartok tenni?
Esetleg próbáljunk meg egy drágább helyre költözni.
Az okos lenne.
Nos, ha a pénzügyi mágusok megbocsátanak, mennem kell a pácienseimhez.
Szerencsére egyik sem olyan őrült, mint Bruce.
Tessék. Fogd meg.
Figyelj, én nem akarok zűrt kavarni. Érted?
De most komoly a helyzet.
Tudod, hogy a szívügyem ez a cég, Marty.
Ott voltam, mikor apád vérrel-verítékkel felfuttatta ezt a boltot.
Úgy érzem, tartozom neki azzal, hogy életben tartom.
Nem tudom. Mármint értem, amit mondasz, Bruce,
de... szerintem hallgassunk a szakértőkre.
Tudod, ez az ő világa. Tudja, hogy miről beszél.
- Ez... Jézus. Menj el egy francos dokihoz. - Nem.
Nem, nem. Egy doktor csak ront a dolgon.
Ha a kocsit elviszed szervizbe, előbb-utóbb találnak valamit.
Ennyi. Hívom az orvost.
- Nem. - Nem fogsz nekem itt bekrepálni, Marty.
Nem fogok ruhát venni egy tökéletesen elkerülhető temetésre.
Sérve van. Műtéttel kell helyrehozni a szakadást.
Műtét? Mármint műtét műtét?
Attól tartok, és amilyen hamar csak lehet.
A jó hír az, hogy ez egy egyszerű eljárás, aggodalomra semmi ok.
Hát, gondolom, ez tényleg jó hír.
Akkor jövök, megyek? Egynapos történet?
Nem igazán. Elég mélyre benyúlunk.
Benntartjuk, hogy nehogy elfertőződjenek a varratok.
Varratok?
Nem fogja érezni.
Fájdalmak nélkül fog ébredni az altatásból.
Altatás? Mi? Várjon. Ez nem hangzik egyszerűnek.
Milyen sokáig leszek kórházban?
Nagy rajtam a felelősség, sok a teendőm.
Milyen felelősség?
Hát, tudja... A választóim.
Számítanak rám.
Ön választott képviselő?
Nem, azt hiszem, helytelenül használtam a szót.
Az embereknek egészségesen kellek.
Nem sokáig. Csak pár napról van szó.
Aztán nyilván jön még a felépülés időszaka.
A felépülés időszaka?
Te jó ég.
Na jó, hát... gondolom, akkor...
el kell rendeznem a dolgaimat.
Mr. Markowitz, biztosíthatom, ez rutinműtét.
Visszapakolunk mindent, aztán már mehet is.
Értem. Oké.
Gondolkoztam, Marty. Az egész Bruce-dolog kellemetlen volt nekem.
Bruce-dolog? Milyen dolog?
A Jersey-be költözés.
Nincs időm a negativitásra.
Ez toxikus.
És nem tesz jót a szorongásodnak.
Nem tudom. Szerintem...
Tudod, mit?
Mára lejárt az időnk.
- Ó, persze. - Igen.
Szóval ami a halakat illeti.
Van most ez a fehér foltbetegség a kopoltyújukkal,
úgyhogy a szokottnál kicsit jobban oda kell rájuk figyelni.
Megkérhetlek, hogy tegyél pár csepp formalint a tóba,
amint lementél
- a hétvégére? - Persze.
- Jó. - Á, klassz.
Na most, az etetési rendjük.
Szerintem a lassan oldódó tömb még elég pár napra,
de esetleg tölts hozzá egy pontosan kimért adag
spirulina algát hétvégi csemegének.
Vedd úgy, hogy ez a vasárnap reggeli palacsintájuk.
Fel van címkézve a vendégházban.
Meg le is írtam ide.
Értem.
És... ha nem élném túl...
megígéred, hogy gondjukat fogják viselni?
Ez komoly? Ugyan már.
Figyelj, ne fújjuk fel ezt a dolgot. Jó?
Ez egy sérv. Olyan, mintha a manduládat vennék ki.
A lányoknak is kivették a manduláját kis korukban, és nem volt gond.
Tudod, néztük A dzsungel könyvét, és fagyit, gyümizselét ettünk.
Nem lesz semmi bajod. Jó kezekben vagy.
És a halaid is jó kezekben vannak.
Tudom, mennyit jelentenek neked, úgyhogy nekem is sokat jelentenek.
Hálás vagyok.
Gyere ide.
Ez egy sérv, vagy ennyire örülsz, hogy látsz?
Ugyan már!
Szeretek szórakozni.
- Jól van. - Oké.
Majd beszélünk.
Végül elérhetőség kéne a legközelebbi hozzátartozójához.
Ez csak formalitás, vész esetére.
Szülők? Feleség? Gyerekek? Testvérek? Bárki lehet.
Ike Herschkopf.
H-E-R-S-C-H-K-O-P-F.
Remek. Sok szerencsét.
Ügyes voltál, Marty.
Minden rendben. Az akut szobában van.
Oké.
Az orvos teljes vérképet kér.
Meg kell néznünk, visszaállt-e a vasszintje,
- és hogy nincs-e esetleg fertőzés. - Oké.
- Van kérdése, kedves? - Igen.
- Látogatás 9 és 17 óra között van, ugye? - Így van.
Hogy érzi magát?
Tudja.
Kérdés.
Aki látogatni akar, annak engedélyt kell kapnia?
Mi pontosan az eljárás?
Kell írásos hozzájárulás?
Szóbeli hozzájárulás? Mert én örömmel...
Feltolom a gyógyszerét, jó?
Nem, nem, nem, mert ébren kell maradnom, ha bejönne.
- Jó reggelt. - Jó reggelt.
Csak át kell futnunk a biztosítás részletein.
Lehetséges az, hogy itt nincs mobiltelefon-térerő?
Csak tudni akarom, nem maradok-e le látogatókról, akik el akarnak érni.
Megnézhetem a telefonját?
Oké.
Halló? Dr. Ike?
Nem, nem.
Nem, ön rossz számot hívott. Igen.
Igen. Nem. Oké.
Mr. Markowitz? Látogatója van.
Tényleg?
- Kösz, haver. - Szívesen.
Jó napot, uram.
A barátom és én ma nyugdíjasoknak olvasunk fel.
Szeretné, hogy felolvassak önnek?
„Láttam én ezt ezerszer.
Valaki beszél a másikhoz, s egészen mindegy neki,
hogy hallja-e, érti-e, amit mond.
A különbség csak az, hogy beszélnek-e, vagy üldögélnek és hallgatnak.
Mégiscsak együtt van valakivel.”
Miért vagy itt, Terrel?
Valójában nem miattam csinálod, igaz?
Nem. Mármint maga tök oké. Jó arc.
- Jó arc vagyok? - Igen.
Nem.
Nem vagyok jó arc.
Igazából miért vagy itt?
Igazából kellenek ilyen cuccok a fősulis jelentkezésembe.
Vagy ez volt, vagy a kórus, és a kórust utálom, úgyhogy...
A kórust mindenki utálja.
Hát, legalább őszinte vagy.
Ezt őrizd meg.
Szóval...
akarja, hogy tovább olvassam, uram, vagy...
Tudod, mit? Igen. Miért ne?
Kösz, Terrel.
„Igaz, besötétedésig játszhatsz patkóhajigálást,
de akkor aztán tessék könyveket olvasni. A könyv nem ér semmit.
Az embernek kell valaki, aki a közelében legyen.
Megbolondul az ember, ha nincs senkije.
Lehet az akárki, mindegy, csak együtt legyen az emberrel.
Mondom neked, az ember belébetegszik a magányosságba.”
Abbahagyhatod, Terrel.
Köszönöm.
Mr. Markowitz?
Mr. Markowitz.
Nem mehet el.
Jöjjön vissza! Uram!
Mégis, mit művel? Mr. Markowitz!
Baszki.
SZENT JESIAH EGÉSZSÉGÜGYI KÖZPONT
Fedezékbe, emberek!
- Ki ne mondd. Ne is gondolj rá. - Mire?
- Többet nem golfozom veled. - Miért nem?
„Miért nem?” Az nem golf volt. Inkább hoki.
Féltettem az életem.
Próbáltad már a jakuzzit? Próbáld ki a jakuzzit.
- Azzal te se lősz mellé. - Kapsz egyet...
Láttad a napórát?
- Nem. - Nem? Nem? Itt van, nézd.
Tizenegy méter magas.
Ahhoz, hogy beállítsam, ki kellett vágnom egy fát, és daruval kellett beemelni.
- Fantasztikus. - Ugye?
- Tudod, mennyi az idő? - Nem.
Koktélidő van.
Ehhez nekem nem kell napóra.
Nem bizony.
Ehhez biztos nem kell.
Játszottatok már az óriás sakkal?
Menjetek, játsszatok az óriás sakkal.
Marty, édesem. Miért öltöztél így ki?
Ez nem üzleti parti.
Beszélnem kell veled.
Ó, jó. Persze. Hé, gyere. Menjünk...
Marty, kint van az egész popód.
Gyere. Így, ni. Oké.
- Jól van. - Az ki?
Ó, az Pete séf. A partira vettem fel.
Főzött már Kevin Baconnek és Kyra Sedgwicknek is.
Jó, de nem egy Marty Markowitz.
Jól van.
Mi a helyzet?
Az elmúlt három évtized túlnyomó részében...
neked szenteltem az életem.
Minden hétvégét, minden szabadságot, mindent.
És te arra sem találtál helyet az időbeosztásodban
négy nap leforgása alatt, hogy meglátogass?
Hogy felhívj?
Hogy megkérdezd, hogy vagyok életem egyik leggyötrelmesebb élménye során?
Jó, tudom, hogy telenyomtak narkotikumokkal, Marty,
és könnyűsúlyú vagy, ezért, gondolom, keményen beütött.
Nem érte... Azt akartad, hogy bemenjek a kórházba,
gyümizselével és fagyival,
- és összebújva nézzük A dzsungel könyvét? - Miért?
Miért nem jöttél?
Azt hittem, tesók vagyunk.
Ez most komoly?
Marty, félek, hogy komolyan beszélsz.
Ezt tudnod kell. Hallanod kell.
Bármit megtennék érted. Bármit.
Abban a pillanatban, hogy szóltál a műtétről,
másnap felhívtam az ismerőseimet a Langone klinikán.
Elmondtam, hogy családtag vagy.
A kórházi ágy, a különszoba...
Szerinted ki intézte el? Én.
Hihetetlen, hogy azt hitted, nem tennék meg bármit.
Ennyi év után ilyennek látsz engem?
Csak meglepett, hogy nem látogattál meg.
Miért nem mondtad, hogy menjek? Azt hiszed, ekkora pöcs vagyok?
Azt hitted, nem megyek? Persze. Miért nem mondtad, hogy:
„Ike, sokat jelentene, ha beugranál”? Nem vagyok gondolatolvasó.
- De miért... - Azt mondod, mellettem voltál
három évtized túlnyomó részében. Ezt én is elmondhatnám.
Amikor Debbie és a húgod ki akartak szipolyozni a szüleid halála után,
ki volt ott?
És amikor az AFC terjeszkedni akart?
Ki teremtette meg azt a lehetőséget?
Amikor szívrohamod volt,
ki szedett össze, és fogta a kezedet a mentőben?
Ki mentette meg az életed?
Marty...
Ez hűség.
Ez szeretet.
Bármit megteszek érted.
Mindig ott leszek neked.
Teljesen igazad van.
Sajnálom.
- Nagyon sajnálom. - Gyere, te eszelős.
Gyere... Gyere...
Marty, szeretlek. A testvérem vagy.
Hallod?
- Figyelsz rám? - Igen.
Jó.
Vedd le ezt a kaki göncöt, és találkozzunk a medencénél, jó?
Jól van. Jól van.
Oké.
Biztos pénz. Mehet? Ugorj.
Menő.
Kerestél 100 dolcsit.
...mert az anyád burokban nevelt.
Menjünk be ide, jó? Itt van légkondi.
Ott az a több száz film, mind Oscar-díjas.
Vigyázz a bocsa golyókkal.
- Szia, csucsu. - Szia.
Jól érzed magad?
- Aha. - Remek.
Esetleg küldhetnél egy üzenetet az arcodnak.
Mi?
Esetleg átrendezhetnéd az arcvonásaid
olyan alakzatba, ami kifejez valamiféle élvezetet.
- Baszd meg, Ike. - Ugyan már.
Viccelek. Remekül nézel ki.
Aggódom. Mi történik Martyval?
Mi? Semmi, jól van.
Igen, kicsit ütődött még a műtét után, de jól van.
Nem úgy tűnik, hogy jól lenne.
Lehet, hogy be kéne fejezni a partit, hadd pihenjen.
Befejezni? Megőrültél? Lisa Rinna most ért ide.
Hozzunk neki valamit enni?
Persze, nem tudom, nem hinném. De kell, hogy legyen egy házigazda.
Tudom, de... Nem is tudom.
Be kéne fejeznünk, és haza kéne küldeni mindenkit. Marty nincs jól.
Mi vagy te, a bulirendőrség?
Hát, ne légy röhejes, Bonnie. Jó?
Már van egy röhejes nejem. A neve Marty Markowitz.
Ezt nem kell mondanod.
Stu, menj attól a kőtől.
Mindig beragadsz abba a kis körhintába.
És hiányoztam?
Hát, ti is hiányoztatok.
Ez nagyon kedves tőletek.
Hol van Adam? Hogy vannak a foltjai?
Stu, hol van Adam?
Hol...
Merre van?
Adam?
Hol a fenében van? Ada...
Mi?
Jaj, ne. Adam.
Adam.
Átkozott halgyilkos.
„Testvér” egy szart.
Sajnálom. Sajnálom. Sajnálom.
Ne haragudj.
- Lisa. Ike Herschkopf. - Üdv.
Kösz, hogy eljött.
- Tündököl, mint mindig. - Köszönöm.
- Csinálhatunk egy gyors fotót? - Oké, melyik gomb...
- Felül. - Rosszat nyomtam.
- Megkeresem a szemüvegem. - Nem. Tudja... Semmi gond.
Hé, hé! Gyere. Gyere csak.
Kösz. Köszönöm.
Gyere. Csinálj rólunk egy képet.
- Jól érzi magát? Klassz. - Igen, igen. Pazar. Imádom a házat.
Köszönöm.
- Siker! - Remek.
Megmutatom a teheneket.
Egy belvárosi galériából vannak.
- Oké. - Olyan viccesek.
Szedd már össze a vizes törölközőket, jó?
Erre, itt. Fantasztikusak.
Szia. Szia, Marty. Jól vagy?
Fáj valamid?
Hát, tudod.
Igen.
Hozhatok neked valamit?
Elegem volt.
Tessék?
Nem csinálom.
Igyekeztem, Bonnie.
Nagyon sokáig.
Kell valami?
A fürdőben hagytam az altatómat.
Mit nézel?
Emlékezetes buli volt, úgy nézem.
A gyep totál szétdúlva.
Hát, nyolcórányi ingyenpia a barátaiddal nem jó kombó.
- Nem bírom... - A mi barátaink.
A te barátaid.
Martynak jó sok dolga lesz. Majd holnap megcsinálja. Nyitom.
Nem hinném, hogy ez jó ötlet. Most jött ki a kórházból.
Kórházban feküdt, szétunta az agyát,
alig várta, hogy kijusson.
Szereti ezt, tudod?
Ez neki terápia.
Nem tehetek róla, ha azt szereti legjobban a világon,
hogy segít néha nekünk.
Hallottad, hogy Jacob elment a...
Szép álmokat, barátom.
Ne haragudj, hogy nem tudtalak megvédeni.
Azért, mert ez az, Claire. Ez az ön magánéletének megsértése.
Megmondom, mit csinálunk. Felkészült?
- Felkészült? Oké. - Igen.
Letiltja az anyját és az apját a Facebookon.
Nincs több üzenőfal.
- Nincs több bökés. Nincs több tegelés. - Tényleg? Én...
Tényleg. Ezek toxikus emberek,
és meg kell tanulniuk, hogyha kihasználják magát,
annak következménye van.
Igen, valószínűleg igaza van. Ugye? Igen.
- Köszönöm, dr. Herschkopf. - Ne köszönje.
Ez a munkám.
És igen, sajnos lejárt az időnk.
Még pár perccel túl is mentünk.
De... Nézze.
Hívjon a héten, ha több kezelésre szeretne időpontot.
Ez nagy lépés.
És szerintem néhányszor még szüksége lesz rám, hogy átvezessem ezen.
Oké. Köszönöm.
- Jó volt látni önt, ahogy mindig, Claire. - Igen.
Szia, Marty. Késésben vagy. 11.20.
És tudni akartam, minden rendben van-e.
Netán elakadtál a dugóban?
Kezelésed van. Remélem, hamarosan látlak.
A 35. és a Hetedik sarkára. És ne az Ötödiken.
- Az rémálom. - Rendben.
Nagyon érdekel az előadó körút.
Imádok utazni.
Persze. Rendben. Akkor majd megbeszéljük.
Remek. És élnénk az ajánlattal, hogy jövő télen Stowe-ba látogassunk.
Csodásan hangzik.
Hát, van egy... Igen.
Dennis, később visszahívom.
AFC. Miben segíthetek?
Martyval szeretnék beszélni.
Marty most... most nem elérhető, de átveszem az üzenetet.
- Beszélnem kell Martyval. - Igen.
Persze. Megmondom, hogy hívja vissza.
Miért? Úristen! Ilyenkor ki jön a hídon, he?
Ebben a tempóban sábeszre érünk oda. Ó, baszki! Baszki!
TAXIDÍJ
Kösz.
- És nem akarom kidobni. - Ezt nézd. Nem, nem.
- Mert tudom, hogy vadonatúj. - Üdv, Cathy.
Örülök, hogy látom. Megmutatná, kérem, merre találom Martyt?
Hagyjuk. Majd én megkeresem.
- Mizu? - Szia, Marty.
Jó, hogy látlak.
Mi...
Mi folyik itt?
- Semmi. Csak kipakolunk. - Azt látom.
A karton összevissza vágta a kezem. Látod?
- Az biztos fáj. - Igen. Egy kicsit.
Bruce, magunkra hagynál minket egy percre?
Mi...
Mi a szitu?
Nos, Marty...
elég sok a szitu.
Az egyik, hogy mikor költöztetek?
Pár napja.
De tudtad, hogy költözünk.
Muszáj volt.
A bérleti díj csődbe vitt.
Azt hittem, eldöntöttük, hogy nem hagyjuk ott a belvárost.
Nos,
tudom, hogy te úgy döntöttél, nem akarod.
De én úgy döntöttem, muszáj, hogy a cég ne menjen csődbe.
És mivel ez az én cégem,
én úgy döntöttem...
hogy...
hogy ez a döntés. Úgyhogy igen, most itt vagyunk.
És egész klassz hely.
- Nézd, milyen a tér és a fény. - Igen.
Ja, ez Amerika Velencéje.
Beszélhetnénk az irodádban?
Ha már itt tartunk.
Már nincsenek privát irodáink.
Igen, inkább nyitott koncepcióban gondolkodunk.
Ó, Marty.
Ez nagyon... kár.
- Miért? - Érted.
Az egészért.
Ez egy igazi visszalépés.
Nem gondolkodsz tisztán, Marty.
Én a legjobbat akarom neked.
És fáj azt látni, hogy így ártasz magadnak.
- Ez igaz? - Igen, igaz.
Nagyon is igaz.
Most töltöttem el két órát a GW hídon, tudod?
Maga George baszom Washington is hamarabb átkelt a Hudsonon.
A Delaware-en.
- Mi? - A Delaware-en kelt át.
Ez volt a híres átkelése.
- Tudom. - A Delaware-en kelt át.
Elnök volt, Marty, rengeteg kurva folyón átkelt.
Egyébként hogy jutott volna el Manhattanbe?
- A gyorsvasúttal? - Oké.
Hadd mondjak valamit. Ez az ügyintézés, ez tarthatatlan.
Ez tarthatatlan!
Hogy segítsek az AFC-nek,
ha két óráig tart kibumliznom ide, he?
Ez pénzkidobás, Marty.
A te pénzed megy pocsékba.
Akkor ne gyere.
Hogy mondod?
Ha ez ekkora nyűg,
akkor talán nem kéne jönnöd.
Marty...
- te most kirúgsz engem? - Nem.
Nem. Nem, én, dehogy.
Jó. Jó, mert én...
De Norman Horowitz igen.
- Ez az! Ez az, Marty. Igen! - Marty!
Szép volt, Marty.
Marty!
Kösz.
A feliratot fordította: Speier Dávid