- Jo, bejby! - To byla ale trefa, Marty!
Bank funguje i v neděli!
- Funguje i v neděli. - Vydrž. Počkejte.
No tak!
Haló? Ano.
Dobře.
No tak. Urychli to!
Dobře, děkuju. Nashle.
- Všechno v pořádku? - Jo, umřel mi táta.
- Tak jo, jdeme na to. - Umřel ti táta?
Jo, hrajem.
- Jak to myslíš? Fakt umřel? - Jedem.
Cvokař od vedle
PODLE PODCASTU SPOLEČNOSTÍ WONDERY A BLOOMBERG
Už jako batole jsem věděl, že táta přišel o rodiče,
protože jsem neměl prarodiče.
Jako dítě jsem věděl, že přišel o sourozence. Neměl jsem strýce ani tety.
V pubertě jsem se dozvěděl, že přišel i o svoji ženu.
A v dospělosti jsem se dozvěděl, že přišel o dítě.
Když se dostal z tábora, tak přišel sem a neměl nic.
Nemůžeme oplakávat mého otce, aniž bychom si vzpomněli na jeho první ženu.
Nebo na mého bratra Borucha.
Byl to velký člověk.
Byl to hr...
Byl to hrdina.
Je mi velikou ctí a moc si vážím toho,
že jsem syn Wolfganga Herschkopfa.
Pane doktore, upřímnou soustrast.
Vaše řeč byla úžasná.
Děkuji.
- Díky, že jste přišla. - Jo.
- Tak ve čtvrtek? - Jistě.
Budou svátky, a tak mě napadlo, že...
Říkal jsem si, jestli byste na Den obětí války nechtěli přijet do domu v Hamptons.
Ty jo, to je od tebe moc milé, Marty...
Je nás ale teď hodně. Nechceme tam překážet.
Budu rád, když tam budou i děti. Je tam bazén. Můžou se vykoupat.
Ale i tak teď nejsem moc dobrá společnost.
Někdy když skončí šiva a vše se vrátí do normálu,
tak to může být náročné období.
Říkal jsem si,
že by pro tebe bylo fajn být někde, kde si můžeš odpočinout a o nic se nestarat.
Zahrát si basket...
To je od tebe hezké, Marty.
Co ty na to, lásko?
No, Hamptons a bazén. Holkám by se to moc líbilo.
Budeme vařit. Budeme odpočívat.
Mohlo by to pro tebe být super, doktore Ikeu.
Zní to fakt dobře. Jenom na víkend.
No, tak to slyšíš. Přijímáme.
Super.
- Děkujeme, Marty. - Vůbec není zač.
- Díky, Marty. - Není zač.
To je to nejmenší. Udělal jsi toho pro mě hrozně moc.
Ty jo.
Ahoj, Marty.
Ahoj. Ahoj, holky.
Kufry nechte tady. Provedu vás.
- Nádherné výrobky ze dřeva. - To jo.
- Díky. - A ty nautikálie.
- To není slovo. - Pojďte.
Tohle musíte vidět.
Pane jo.
Vítám vás. Buďte jako doma.
Máš krásný dům.
Jo, náš Marty je takový Jay Gatsby.
Copak to je za strom?
To je třešeň. Je tady odjakživa.
Jak dlouho jsi tu ty, Marty?
V naší rodině to je od 50. let.
Máš štěstí, že ti to odkázali.
Dům v Hamptons jen tak někdo nezdědí.
Můj táta mi zanechal jen špatný sluch na pravé ucho
a hodně kalhot z polyesteru.
Tak jak ti je?
Takovou otázku při svém zaměstnání moc často nedostávám.
To bych řekl.
Jsem v pořádku.
Děkuju, kamaráde.
Nechceš se natáhnout nebo se projít?
Nebo se třeba najíst?
Jsem takový váš sluha a s čímkoliv vám pomůžu.
To je od tebe milé, Marty.
Milé a není to třeba. Nám stačí, že tu můžeme být.
A... jsme tady.
Virbl, prosím. Tohle je kuchyně.
Ty jo. My jsme snad vstoupili do stroje času, ne?
To je zase rok 1952?
Ikeu.
Legrace. Takhle my se spolu bavíme.
Nevadila by tomu modernizace, ale asi jsem na to neměl čas.
To chápu. Zabere to plno času.
To je tvoje máma?
- Byla krásná. - Jo.
A tvůj táta.
Jsi po něm.
Musí ti chybět.
- Mami, můžu si dát bagel? - Ach jo.
Byl to krásný pár, Marty.
Poslouchej. Vím, že to, co řeknu, pro tebe bude těžký.
Tím, že žiješ v minulosti, jim úctu nevzdáváš.
Právě jsem pohřbil tátu. Vím, o čem mluvím.
Já vím, no.
Umřeli před deseti lety, Marty, ale vypadá to tady jak v muzeu.
Tví rodiče by chtěli, abys byl šťastný. Aby sis užíval života.
- Ne? - Jasně.
Musíš se přes to přenést.
Kdyby ne kvůli sobě... tak kvůli nim.
Tak pojď. Jdeme se najíst.
Tak. Tady je hlavní ložnice.
Krása.
Ty jo! To je výhled.
Miluju americké věci.
- Kam si máme dát věci? - To záleží.
Tady jsou dvě ložnice a v domě pro hosty je jedna.
Dům pro hosty? To je nóbl.
Víte co? Co kdybyste zůstali tady?
Co? To je hloupost. Přece tě nevykopneme z hlavní ložnice.
- Trvám na tom. - Ani náhodou.
Marty, to je blbost. Určitě se do ložnice pro hosty nějak zmáčkneme.
Vždyť to dává smysl. Vy budete tady a holky naproti. Je to v pohodě.
- Já budu přes víkend v domě pro hosty. - Fakt?
Není to zas tak špatný nápad. Holky vstávají hrozně brzo.
To je pravda.
No tak jo. Domluveno.
To ne!
Útočí na mě mořské příšery! Pomoc!
Máš tady ledovou kávu, jestli to přežiješ.
- Mají dlouhá chapadla! - Dostanu tě!
Zvládáš to?
Jo, zvládám.
Připadám si tady jako doma.
- Přijde mi to tak správně. - Je to od Martyho moc milé.
Pozval nás.
- Jo! Super placák! - Chce nás tady.
Musíš se naučit pohostinnost přijímat.
To je základ k tomu být dobrým hostem.
Jen říkám, že je to od něj milé.
My mu tím pomáháme. Jeho...
Myslíš, že ho baví být tady v tom starým baráku sám?
Jenom ho nechci zneužívat.
To ne, je sám, Bon.
A jaký je nejlepší lék na samotu?
Můžu vás házet celý den.
Společnost je ten nejlepší lék. Jen se na něj podívej.
- Teď já! - A házím!
Moc si to užívá.
Směje se poprvé za několik měsíců.
Nemám obavy o Martyho, ale o tebe.
Jsem v pohodě.
No tak jo.
- To ne! Skočte sem! - To ne!
Co to je?
- Asi hudba, ne? - Mají tam nějakou party?
To ne, je tam hodně nájemníků.
Můj soused to přes léto pronajímá, aby splatil hypotéku.
Zlato, vrať se.
Nech to plavat.
Bohatí idioti. Myslí, že jim to tu patří.
Prostě se jenom baví. Stejně jako my.
A mně se ta hudba docela líbí.
Ignoruj je jako já.
Víš ty co, Marty? Zajedeme do města.
- Na nákup. - Pro co?
Pro víno, maso, raketomet. Dělám si legraci.
- Určitě? - Jo.
Nechceš odpočívat?
Ne! Chci jim předvést, jak se to má dělat.
- Jdeme. - No tak jo.
- Tumáte, holky. - Nebuďte tam dlouho.
Ahoj, Kene.
Ahoj, Marty.
Ahoj, Elise. Chci vám představit svého kamaráda. Tohle je Ike.
Doktor Ike Herschkopf.
Doktor Ike. Těší mě.
Jdeme do klubu na pláži.
Ken se zbláznil a koupil si katamarán.
Snad přijdu na to, jak se s tím dělá. Příští zastávka: Francie.
- Mějte se. - Ahoj.
Jo, to je Ken. Hodně lidem pomáhá s financema.
- I Royi Scheiderovi. - On pracuje s Royem Scheiderem?
Naposledy jsem je viděl spolu.
Jo, Ken má vstupenky do lóže na US Open.
Mě ale tenis moc nebere.
Roy Scheider.
Jak dlouho tu Ken bydlí?
Je ze staré bohaté rodiny.
Jak staré?
Bože, to nevím. Z doby Nového Nizozemí?
Vezmi si to. Máš červené oči.
Mořské příšery, připravte se na bitvu!
Zlato, jsme zpět.
Je čas na skleničku.
- Koukněme se na tebe. - Jo.
Šel jsem do obchodu.
- Vypadáš skvěle. - A taky se tak cítím.
Mamka a taťka se líbají.
- Pojďme ten večírek odstartovat. - Tak jo.
Mám pocit, že dělám pokroky.
Jo. To děláš.
Jako člověk děláš neuvěřitelné pokroky.
- Teď musíš změnit i své okolí. - Jak to myslíš?
Tvůj domov je odrazem tvé osobnosti.
Začínáš být se sebou spokojenější,
jsi více autentický a začínáš si k sobě pouštět lidi.
- Musíš to samé udělat se svým domovem. - S mým bytem?
No já měl spíš na mysli ten dům v Hamptons.
Udělej z něj místo, kde chceš být.
Otevřené a lákavé místo, kde chtějí být i jiní lidé.
Já ti nevím.
Stačí trocha představivosti a práce a mohlo by to tam být úžasné
a víc by to odráželo, jak na tom jsi.
Jo, to asi jo.
Místo, kam by jezdili lidi z města
a spadla by jim brada.
Ty si to totiž zasloužíš, Marty. Opravdu. Zasloužíš si to.
Řekni to. „Zasloužím si to.“
Zasloužím si to.
- Znovu. - Znovu?
Zasloužím si to.
Znovu.
- Zasloužím si to. - Znovu.
- Zasloužím si to. - Zasloužím si to.
Není to dobrý pocit?
- Koukni. Ten dům vedle... - No?
- To centrum blbečků. - No?
- Je to na prodej. - Aha.
- Měl bys to koupit. - Cože?
- Musíš to koupit. - Jeden dům už mám.
Jo, tvých rodičů, ale nechceš mít vlastní?
Ani ne.
Není to něco, o čem každý sní? Mít svůj vlastní dům?
Svůj prodej a kup tamten.
- Nepotřebuju ho. - Pardon.
- Můžu na slovíčko? - Bruci. Má poradu.
Mám tu vyúčtování za tento měsíc. Měl bys to vidět.
- Super. Nech si je. - Díky, Bruci.
Na to bude čas.
Je to mnohem lepší dům. Je větší a má bezvadný bazén.
Já mám radši ten svůj.
Jo. Jasně.
Je to jenom nápad.
Jdu do svojí kanceláře.
Ale tvůj nápad s renovací se mi moc líbí.
Fakt?
Jasně. Myslím, že bychom to měli provést.
Já jsem připraven, akorát nevím, kde začít.
No, mohl bych ti ukázat jak, jestli chceš.
To bych chtěl.
Nechtěl bys tento víkend přijet s holkama?
To ne, měl by sis to tam užít o samotě.
Ale já si to o samotě neužívám. Přijeďte.
Prosím. Mohli bychom aspoň začít.
Určitě by ti nevadilo trávit další víkend v domě pro hosty?
Začínám mít pocit, že se ti tam líbí.
Je to v pohodě.
Ty jo.
Budu tě honit.
Jo. Dobře.
Vidíš, o kolik je to tady svěžejší?
Je to nový začátek.
Jo.
Tuhle si asi nechám.
Jasně. Samozřejmě.
Jak chceš.
Hej. Jdeme se bavit.
To bylo do koulí.
Ikeu, to byla podpásovka.
Ty jsi teda.
- Ty sis začal. - Je s tebou prča.
Víš, co mě napadlo?
Co kdybys to tady neprodával,
koupil ten dům vedle a oba pozemky spojil?
Podívej. Co kdybys...
Co kdybys tamhle postavil krásný tenisový kurt
a pak hned vedle něj hřiště na basket?
Tamhle by bylo posezení.
Za ním třeba bar.
Měl bys větší bazén a koukni na tohle... Měl bys místo i na minigolf.
Jo.
Jo, stačilo by to jenom vyklidit,
zbav se toho stromu a přes noc tomu domu přidáš 250 000 dolarů na hodnotě.
Jeden můj pacient dělá stromy. Měl bys mu zavolat.
Ten strom ale nepokácím. Nikdy.
Co? Proč?
Zasadili ho mí rodiče, když ten dům koupili.
S Phyllis jsme na něj jako malí lezli.
Stejně jako její děti.
Moje máma si s tím stromem dokonce i povídala.
Každé ráno vstala a řekla: „Dobré ráno, strome.“
Ona ten strom milovala.
Zní to divně. I já ten strom miluju.
Tvoje matka mluvila se stromem? A odpověděl jí?
To nevím. Možná.
Hej.
Co je? Pojď. Pokračujeme v malování.
Kdykoliv by sis chtěl promluvit o svém tátovi nebo tak...
To je od tebe hezký.
Ale abych tě citoval: „Jsem v pohodě.“
Přece vždycky říkáš, že je v pořádku nebýt v pořádku.
Musí ti chybět.
Poslyš, Marty, jen tak mezi námi, zas tak skvělý táta to nebyl.
Byl to skvělý člověk, ale ne skvělý táta.
- To je mi líto. - Nemusí.
Smířil jsem se s tím,
protože vím, že mě z celého srdce miloval.
Jistě.
Prostě mi nemohl projevovat lásku.
Můžu mu odpustit a nechat to být.
Hrozně se mi tady líbí, Marty.
Je mi líto, že zítra odjedeš.
Mně taky.
Příroda mě nějak přiměla, abych svůj život přehodnotil.
Popustil jsem uzdu kreativitě.
Píšu román.
- To je super. - To je.
A myslím, že bych si měl dát na chvíli volno a soustředit se na psaní.
Potřebuju pauzu.
Potřebuju klid.
Klid? Od čeho?
Od všeho.
Chtěl bych někam jet a jenom nějakou dobu psát.
Fakt? Kam?
To nevím. Možná do Jeruzaléma. Moc se mi tam líbí.
Jako by mě volal.
A podstoupil bych aliju, což jsem vždycky chtěl.
Co tím chceš ř... Promiň, ale je to hrozně nar...
Líbí se mi myšlenka, že na to chceš mít volno, ale odjet do Jeruzaléma?
Připadá mi šílený jet tak daleko, když je tady všechno.
Tady? Tady je to přece tvoje, Marty.
Naše. Jsme přece rodina, ne?
Ne, nechci mít pocit, že překážím.
Ne. Kdepak.
Kdyby mi připadalo, že ti překážím, tak by mě to blokovalo.
No tak. Bude to pro mě čest.
Potřebuju prostředí, které mi pomůže.
Moc by ti to tady pomohlo.
Moc rád bych ti s psaním pomohl.
Vyčistil by sis hlavu a mohl bys tvořit.
Je to dobré pro oba.
Nevím, no.
Musel bych si to promyslet, Marty...
Prosím, zůstaň.
No tak jo.
Zítra pošlu Bonnie a děti do města a začneme pracovat.
Dobře. Fajn.
Díky.
Tak ahoj, mé oblíbené mořské příšery.
- Ahoj, strýčku Marty. - Ahoj, strýčku Marty.
Marty, nezkaz mi ho tady.
Nic neslibuju.
- Ahoj. - Ahoj.
Takže se uvidíme tak za pár týdnů?
To uvidíme.
Mí pacienti vědí, že mám dovolenou, takže...
- Dobře. - Přijedete, až dokončíme první verzi, že?
Jasně.
Dobře. Tak se bavte.
Nebudeme se bavit. Je to práce.
Dobře. Tak jsem to myslela.
- Ahoj, holky. - Ahoj, tati.
Už teď mi chybíte.
Hej, nemusíš moc dřít, jasný?
Vím, jaký býváš, když máš těžké období.
- Nehraj si na terapeuta. - No já jen tak.
Říkáš, že jsi v pohodě, ale myslím, že nejsi.
- Marty. - Všechno v pořádku?
Jo. Čas vstávat.
Co? Kolik je?
Čas začít pracovat.
No tak jo.
Zaklepal... a pomalu otevřel dveře do jejího budoáru.
Seděla před zrcadlem
a pomalu si nanášela rtěnku,
bledě růžovou, možná pařížskou růžovou.
„Možná pařížskou...
- ...růžovou.“ - „Měla jste pravdu“, řekl.
„Tělo bylo přesně, kde jste popsala.
Pod mostem. Na levé noze měl polobotku.“
„‚Na levé noze měl polobotku.‘“
„Ale vy jste ho nezabila.“ „Jak to víte?“ zeptala se.
Přesně na tohle jsem se teď chtěl zeptat.
Chy...
Ne. Nech to být.
- Nepřerušuj to, jsme rozjetí. - Radši to vezmu.
- Haló? - Ahoj, Marty, tady Bruce. Jak je?
- V pohodě, díky, Bruci. - Proboha!
Můžeme si promluvit o AFC?
- Teď ne, pracujeme! - Teď ne, Bruci.
- Brzo si promluvíme, jo? - Ale Marty...
- Promiň, Ikeu. - Kde jsme to byli?
Soustřeď se.
A pak...
Počkat. Víte co?
Marty! Pojď se seznámit s mými novými kamarády.
Nabídl jsem mu, ať udělá, co je správný.
Marty! Pojď sem. Musíš se se všemi seznámit.
Tohle je Marcus, Brock, Kingsley a Lennox.
Mají jména jak příjmení. Je to sranda.
Ahoj, rád vás poznávám.
- Ahoj, Marty. - Ahoj.
Tihle kluci jsou nejlepší. Pracují 75 hodin týdně
a teď si dávají zasloužený odpočinek.
- Ne? - To teda!
Je to tu hezký, co?
Je to vážně něco. Jo.
Vidíš ten gril? Je větší než tvůj dům.
Fakt obří. Jo.
A co ten bazén?
Ledvinovitý. Tím se nedá nic zkazit.
Vyzývám tě, aby ses svlíkl a skočil sem. Nahej. Jo? Pojď.
Do toho!
Jsem hrozně zpocenej.
- Co?
- No tak. - Můj pot tam nechcete.
- Skoč. - No tak.
Moc bych rád, ale...
Mám tam plno rozdělaných věcí a měl bych se vrátit.
- Marty. - Rád jsem vás poznal.
- Jo. - Vždyť jsi teď přišel. Marty!
No tak.
To je ale suchar.
Je mi to líto, chlapi, ale asi se musím vrátit do pekla.
Ale bylo fajn být chvíli venku.
Jo, mohli byste tu hudbu trochu ztlumit?
Mně se líbí, ale Marty má asi krámy nebo co.
Chudák.
Tak zatím.
Dolij mi.
Je to banda totálních vypatlanců.
- Tamti, jo? - Privilegovaní zazobanci.
Takový lidi nesnesu.
Dobrá zpráva ale je, že si majitel prochází hnusným rozvodem.
- Ale ne. - Jo.
Potřebuje to rychle prodat,
takže bys mohl nabídnout i málo a on to vezme.
Chudák Bob.
Zavolej svému makléři.
- Já nevím. - Blázníš?
Měl bys nejlepší dům v Southamptonu.
Jde o ten strom, že jo?
- Doleva. - To je dobrodružství.
To jo.
- Rovně. - Pořád rovně. Dobře.
- A teď doprava. - Teď?
- Točí se mi hlava. - Víš, kde jsi?
Nemám tušení.
- Tak teď zastav. Jenom se... - Jo. Co?
- Tak. - Jo.
Můžeš otevřít oči.
Na tu nechutně modrou koupelnu už se nebudeš muset nikdy podívat.
- Nikdy. - Nikdy.
Ve zdi jsou díry.
Dělám na tom.
- Bude to... Mám vizi. - Jo.
Tady ty jednobarevný nesmysly...
Tady mí rodiče měřili mě a Phyllis.
Bože můj.
Není to divný, že jsem byl takhle malý?
Bože můj. To bylo to léto, kdy Phyllis hrozně vyrostla
- a já na ni žárlil. - Jsou mrtví.
- Co? - Marty, musíš na ně zapomenout.
Tenhle dům není muzeum. Je to hrobka.
Někdy mám pocit, že na tobě pracuju, ale že ty na sobě ne, jestli mi rozumíš.
Omlouvám se. Omlouvám se. Slibuju, že na sobě budu pracovat víc.
- Nebuď na mě naštvaný. - Nejsem naštvaný. Jsem jenom...
Klid, Marty.
Dýchej. Tohle tvému srdci nesvědčí.
Bude to skvělý. Ještě to není hotový, ale bude to skvělý.
- Věř mi. - Dobře.
Právě jsem dotelefonoval s tím makléřem.
- Fakt? Co říkal? - Mám špatné zprávy.
O co jde?
Říkal, že by to nikdo kupovat neměl.
Potřebuje to nové základy a nefunguje septik.
Proč by to říkal?
Víš co? On to chce koupit sám.
To ne, je to starý rodinný přítel. Dává mi dobrou radu.
Hovadina. Ví, že je to zlatý důl, a chce ho pro sebe.
To si nemyslím. To si...
On lže, Marty.
Musíme jednat. Zavolal jsi někoho na ten strom?
Ne.
Proč?
Co s tím zasraným stromem máš?
Nevím, asi má pro mě sentimentální hodnotu.
Sentimentální h... Vychoval tě ten strom snad?
Ne.
Ne? Měnil ti ten strom snad plínky? Vařil ti jídlo?
Zaplatil ti školu?
O tomhle nemluvím.
A o čem teda? Miluješ ho snad?
Před lety jsi říkal, že jsi nebyl zamilovaný.
Zapomněl ses zmínit, že miluješ strom.
Jen ho mám rád.
Rád? Jak? Sexuálně?
Protože mi to zní tak, že ten strom chceš ojet.
Nechci ho ojet.
Dělám si legraci.
Mám ale pocit, že jestli k tomu stromu někdo něco cítí, tak jsi to ty.
Řekl jsem, že ho nepokácím, ale nenecháš to plavat.
Z nějakého důvodu mám pocit, že ten strom nesnášíš.
Takže blázni převzali kontrolu nad blázincem, co?
Děláš mi psychoanalýzu?
Ne. Jenom nerozumím...
Ne, nerozumíš, Marty.
Ale třeba ti to vysvětlím.
Tvoje city vůči tomuto stromu nejsou zdravé.
A souvisí to s tvojí matkou.
Matka tě milovala nezdravým způsobem
a je to v tobě hluboko zakořeněné.
Freudista by řekl, že tento strom je falus tvé matky.
Je to velký vztyčený symbol její nepřiměřené touhy po tobě.
- To není... - Ale je.
Nebo je to její porodní cesta, která se tě snaží dostat zpátky.
Tvoje matka tě nenechala dospět
a teď tě zanechala emocionálně a sexuálně zakrnělého.
Je to totální tragédie!
Nech toho, prosím.
Já vím, Marty. Je to náročný.
Pravda je náročná, ale vyléčíš se jedině díky ní.
Opravdu tě mám rád. Neublížím ti.
Zajistím, abys rozkvetl jako tenhle strom.
Dobře.
Já vím.
Tak co uděláš?
To nevím.
Co? Ani teď? Já myslel, že jsme nahlédli do tvého srdce a duše.
Že to bylo prozření...
- Nemrhám časem? - Jistěže ne.
Asi jsem příšerný terapeut.
Ne, to nejsi.
Ne, asi fakt jsem, protože ses očividně nikam neposunul.
- Možná bych to měl vzdát. - To ne.
Skvělej nápad. Jo.
Vzdávám to s tebou i s celou terapií.
Ne, dobrý. Neboj.
Jdu si sbalit a zmizím ti ze života.
O ROK POZDĚJI
Proč tu je Pearl? Její otec to nebyl.
Jo, ale vychoval ji a ona ho měla ráda.
Vyplakala jsem si oči.
To je dobře.
Co by řekl Wolf?
Řekl by: „Máma nám zase teče.“
Nebo: „Radši se napijte, nebo z toho pláče budete mít žízeň.“
Jak to zvládáš?
V pohodě, mami.
- Vím, že je to pro tebe těžké. - Ne, je to jednoduché.
- Ikeu. - Už se nemusím zavděčovat člověku,
co neuměl projevit lásku.
Poslouchej, zlato.
Je to tak dobře.
On lásku projevovat moc chtěl.
To nestačilo.
Poté co přišel o Borucha, si nemohl dovolit milovat dalšího syna.
Tomu snad rozumíš, ne?
Ne.
Mám novinku.
Prodej je konečně dokončen.
Vlastním obě nemovitosti.
Gratuluju.
Zavolal jsem řemeslníka, aby oddělal ten plot.
Uděláme to hned.
Jdeme na to.
Bože.
Jsi v pořádku?
Měli bychom udělat večírek.
Kolaudační party.
Překlad titulků: Karel Himmer