-Так тримати! -Який кидок! Молодець, Марті!
Недільний ва-банк.
-Недільний ва-банк. -Секунду. Зачекайте.
Та ну!
Алло. Так.
Ясно.
Швидко сюди!
Добре, дякую. Бувайте.
-Усе нормально? -Ага, помер мій батько.
-Ну все, граймо. Погнали. -Батько помер?
Так. Граємо.
У якому сенсі? Справді помер?
Терапія без кордонів
ЗА ПОДКАСТОМ «ВОНДЕРІ» І «БЛУМБЕРҐ»
Змалечку я знав, що тато втратив батька й матір,
бо в мене не було дідуся з бабусею.
Я знав, що він втратив братів і сестер, бо в мене не було дядьків і тіток.
Лише в підлітковому віці я дізнався, що він втратив дружину.
Лише в дорослому віці дізнався, що він втратив дитину.
Після табору він потрапив сюди, втративши все.
Не можна оплакувати мого батька, не оплакуючи його першу дружину.
Не оплакуючи мого брата, Боруха.
Це був чудовий чоловік.
Ге...
Герой, якщо хочете.
Я щиро вдячний і гордий,
що можу називати себе сином Вольфґанґа Гершкопфа.
Докторе Гершкопф, мої співчуття.
Чудова надгробна промова.
Дякую.
-Дякую, що прийшли. -Так.
-До четверга? -Авжеж.
Слухай, скоро свята і...
Може, ви хотіли б погостювати в Гемптонському будинку
у вихідні до Дня пам'яті?
Ого, це дуже люб'язно, Марті. Я...
У нас велика сім'я. Не хочу нав'язуватися.
Я буду радий дітям. Там є басейн. Вони зможуть поплавати.
Навіть так, тепер я не в найкращому настрої.
Часом, коли шива закінчується і все повертається до норми,
стає ще складніше.
Я подумав...
Тобі було б легше там, де можна розслабитися, де про тебе подбають.
Пограємо в баскетбол.
Марті, це дуже люб'язно.
Сонце, що скажеш?
Гемптонс, басейн. Дівчатка будуть у захваті.
Щось приготуємо. Поспілкуємося.
Докторе Айк, це буде для вас корисно.
Звучить гарно. Вихідні.
Ти чув дружину. Ми згодні.
Чудово.
-Дякую, Марті. -Нема за що.
-Дякую, Марті. -Прошу.
Ти так мені поміг, що це в порівнянні дрібниця.
Ого.
Привіт, Марті.
Привіт. Привіт, дівчатка.
Сумки лишіть. Ходімо. Я вам усе покажу.
-Чудова столярка. -О так.
-Дякую. -І моряцтво.
-Що за слово? -Сюди.
Хочу вам щось показати.
Ого.
Будь ласка. Будьте як удома.
У тебе чудовий будинок.
Наш Марті – ще той Джей Ґетсбі.
Що це за дерево?
Це вишня. Вона тут споконвіку.
А ти давно придбав цей дім?
Він належить моїй родині ще з 50-х.
Марті, тобі пощастило успадкувати таку красу.
Не всім задурно віддають будинок у Гемптонсі.
Мені від тата дістався лише поганий слух на праве вухо
і багато штанів з поліестеру.
Як почуваєшся?
Психотерапевту нечасто доводиться чути це питання.
Ще б пак.
Я в порядку.
Дякую, друже.
Хочеш подрімати чи прогулятися?
Може, перекусити?
Сьогодні я твій консьєрж. Виконуватиму всі твої забаганки.
Ти дуже добрий, Марті.
Ти дуже добрий, але це зайве. Ми й так у захваті.
От ми й на місці.
Барабанний дріб. Кухня.
Ого. Ми ніби вийшли з машини часу.
Це що, знову 1952?
Айк.
Я жартую. Це наша фішка.
Її не завадило б оновити. Мені завжди бракує часу.
Розумію. Це важко.
Це твоя мама?
-Така красива. -Так.
-І тато. -Ага.
Дуже схожий на тебе.
Ти, мабуть, сумуєш за ними.
-Мамо, можна мені булочку? -От чорт.
Чудова була пара, Марті.
Послухай. Я скажу щось неприємне.
Ти не віддаєш їм належне, живучи минулим.
Я щойно поховав батька. І знаю, про що говорю.
Авжеж.
Вони померли десять років тому, Марті, а будинок... нагадує музей.
Батьки бажали тобі щастя. Щоб ти насолоджувався життям.
-Правда ж? -Так.
Ти мусиш рухатися далі.
Якщо не задля себе, то задля них.
Ходімо. Перекусимо.
Так. Це хазяйська спальня.
Тут чарівно.
Ого! Який краєвид.
Такий американський стиль.
-Де нам залишити речі? -Не знаю.
Тут є дві спальні, і ще одна в гостьовому будиночку.
Гостьовий будиночок? Шик.
Знаєте що? Лишайтеся тут.
Що? Жартуєш. Ми не проженемо тебе з твоєї ж спальні.
-Наполягаю. -І не думай.
Марті, це абсурд. Я впевнена, що ми вмістимося в гостьовій кімнаті.
Це логічно. Ви будете тут. Дівчатка в кімнаті навпроти. Усе гаразд.
Я заночую в гостьовому будинку.
Серйозно?
Насправді це слушна думка. Дівчата прокидаються вдосвіта.
Це правда.
Добре. Домовилися.
НЕНСІ
О ні!
На мене накинулися морські чудовиська! Рятуйте!
Я зготувала кави з льодом, якщо зумієш утекти.
-Такі довгі мацаки! -Я вас схоплю.
Ти в порядку?
Я в порядку.
Тут я почуваюся вдома.
Усе на своїх місцях.
Марті дуже великодушний.
Він сам нас запросив.
-Так! Гарно плюхнулася. -Він нам тут радий.
Навчися легше приймати чужу гостинність.
Саме так поводяться хороші гості.
Просто він дуже люб'язний. От і все.
Ми теж йому допомагаємо. Він же...
Думаєш, йому дуже весело самому в цьому старому домі?
Просто не хочу зловживати.
Бон, йому самотньо.
Які найкращі ліки проти самотності?
Кидатиму цілий день.
Товариство. Товариство – найкращі ліки. Глянь на нього.
-Тепер я! -Кидаю!
Він веселиться.
Сміється вперше за кілька місяців.
Я переживаю не за Марті. Я переживаю за тебе.
Я в нормі.
Усе, дівчатка.
Ні, не можна. Сідай!
А це що?
-Мабуть, музика? -У них вечірка?
Ні, будинок орендують.
Сусід здає його влітку, щоб покрити іпотеку.
Коханий, не йди.
Коханий, не треба.
Ідіоти з Волл-стріт. Що хочуть, те й роблять.
Просто собі відпочивають. Як і ми.
А мені ця музика навіть подобається.
Не зважайте. Як я.
Знаєш що? Марті, вилазь. Поїдемо в місто.
-Накупимо провізії. -Якої провізії?
Вина. М'яса. Ракетну установку. Жартую.
-Справді? -Так.
Не хочеш просто розслабитися?
Ні! Хочу показати сусідам, як треба тусити.
-Ходімо. -Добре.
-Я йду, дівчатка. -Тільки не довго.
Привіт, Кен.
Привіт, Марті.
Привіт, Еліс. Хочу познайомити вас з другом. Це Айк.
Доктор Айк Гершкопф.
Доктор Айк. Дуже приємно.
Ми їдемо в пляжний клуб.
Кен психонув і купив катамаран.
Розібратися б, як на ньому плавати. Наступна зупинка – Франція.
-На все добре. -Па-па.
Так, це Кен. Вирішує фінансові питання.
-Приміром, Роя Шайдера. Так. -Він працює з Роєм Шайдером?
Ага. Востаннє я його бачив саме з ним.
Кен завжди має квитки у приватний сектор на чемпіонаті з тенісу.
Не дуже в моєму стилі.
Рой Шайдер.
Давно Кен тут живе?
Його сім'я віддавна багата.
Віддавна?
Не знаю. Ще з голландських колоній?
На, надінь. У тебе очі почервоніли.
Морські чудовиська, готуйтеся до битви!
-Сонце, ми вернулися. -Ура!
Пора пити коктейлі.
-Гляньте на нього. -Ага.
Я сходив у магазин.
-Чудово виглядаєш. -І чудово почуваюся.
Мама й тато цілуються.
Почнімо вечірку.
Добре.
Я відчуваю, що роблю успіхи.
Так. Робиш.
Як людина ти робиш шалені успіхи.
Слід так само помогти
-оточенню. -Ти про що?
Дім – віддзеркалення твоєї особистості.
Тобі стає комфортніше з собою,
ти відкриваєш себе справжнього, готовий приймати нових людей,
і те саме слід зробити з домом.
З моєю квартирою?
Ні, власне, я думав про твій гемптонський будинок.
Перетвори його на приємне для себе місце.
На приємне для інших місце. Відкрите, гостинне.
Не знаю.
Трошки уяви й праці,
і він стане прекрасним,
віддзеркалюватиме те, який ти тепер.
Мабуть.
Люди приїжджатимуть туди з міста
й казатимуть: «Ого».
Бо ти на це заслуговуєш, Марті. Справді. Заслуговуєш.
Скажи. «Я на це заслуговую».
Я на це заслуговую.
-Ще раз. -Ще раз?
Я заслуговую.
Ще раз.
-«Я заслуговую». Ще раз.
-Я заслуговую. -Ще раз.
Я заслуговую.
Приємно, скажи?
-Дивися. Сусідський будинок... -Так?
-З тими придурками? -Так.
-Він продається. -Ясно.
-Купи його. -Що?
-Ти мусиш його купити. -У мене вже є будинок.
Це будинок твоїх батьків. Невже не хочеш мати власний?
Та ні.
Хіба не про це мріє кожен чоловік? Власний замок.
Продай свій і купи цей.
-Навіщо? -Марті. Даруй.
-Можна тебе на слово? -Брюсе. Ми говоримо.
Це рахунки за місяць, треба, щоб ти глянув.
-Чудово. Лишіть тут. -Так. Дякую, Брюсе.
Ми розберемося.
Значно кращий будинок. Більший. З прекрасним басейном.
Мені подобається мій.
Авжеж. Ну, гаразд.
Просто запропонував.
Буду в кабінеті.
Пропозиція з ремонтом мені сподобалася.
Справді?
Аякже. Треба це зробити.
Я готовий. Просто не знаю, з чого почати.
Я можу все показати. Якщо хочеш.
Авжеж.
Приїдете з дівчатками на вихідні?
О ні. Ні. Ти, мабуть, хочеш побути сам.
Самому мені не весело. Приїжджайте.
Будь ласка. Принаймні почнемо.
Ти точно не проти провести ще одні вихідні в гостьовому домі?
Здається, тобі там більше подобається.
Там нормально.
Ого.
Я тебе дожену.
Так.
Відчуваєш, що вже стало свіжіше?
Ніби новий початок.
Так.
Цю я таки залишу.
Авжеж. Лишай.
Як скажеш.
Розважимося.
Прямо в яєчка.
Айк, це удар нижче пояса.
Ти особлива людина.
-Це ти почав. -Такий чудик.
Я тут подумав.
А якщо не продавати цей будинок,
а купити сусідній і об'єднати їх?
А якби ти...
Якби ти облаштував красивий тенісний корт,
а біля нього баскетбольний майданчик?
Тоді місце для відпочинку.
-Ага. -А за ним – бар.
Більший басейн.
Поглянь, іще буде. Вистачить місця і на поле для мінігольфу.
-Ага. -Так.
Треба просто розчистити цю ділянку.
Позбудься дерева, і за вечір вартість нерухомості зросте на 250 000 доларів.
У мене пацієнт займається вирубкою. Подзвони йому.
Я нізащо не зрубаю цього дерева. Ніколи.
Що? Тобто?
Батьки посадили його, коли купили будинок.
Ми з Філліс лазили по ньому в дитинстві.
Тоді по ньому лазити її діти.
Мама навіть з ним говорила.
Щоранку підходила до нього й казала: «Доброго ранку, дерево».
Вона так його любила.
Звучить дивно. Я люблю це дерево.
Твоя мама говорила з деревом. І що, воно відповідало?
Не знаю. Можливо.
Гей.
Що це в тебе?
Ходімо фарбувати далі.
Скажи, якщо захочеш поговорити про батька чи ще щось.
Ти дуже милий.
Та процитую тебе ж: «У мене все нормально».
Просто ти завжди казав: «Нормально не почуватися нормально».
Ти, мабуть, за ним сумуєш.
Послухай, Марті. Скажу тобі чесно, він не був хорошим батьком.
Чудова людина, але поганий батько.
-Мені жаль. -Не треба.
Я змирився,
бо знаю, що він любив мене кожною своєю клітинкою.
Авжеж.
Він просто не вмів показувати свою любов.
Я можу простити його й відпустити.
Боже, Марті, мені тут так подобається.
Хотів би я, щоб ви завтра не їхали.
І я хотів би.
На природі я переоцінюю своє життя.
Я відкрив у собі творчу жилу.
Почав писати роман.
-Це чудово. -Чудово.
Думаю, мені треба відійти від справ і зосередитися на книжці.
Мені потрібна перерва.
Потрібна пауза.
Пауза? Від чого?
Від усього.
Хочу поїхати кудись, просто сидіти й писати.
Невже? Куди?
Не знаю. Може, в Єрусалим. Мені там подобається.
Він ніби кличе мене до себе.
Зможу здійснити алію, а я завжди про це мріяв.
Ти про що... Вибач, просто... Це так...
Послухай. Чудово, що ти хочеш цим зайнятися,
але Єрусалим?
Навіщо їхати так далеко, коли все потрібне прямо тут?
Тут? Марті, це твій будинок.
Наш. Ми ж сім'я, пам'ятаєш?
Ні. Не хочу тобі заважати.
Ні, ні. Аж ніяк.
Бо якщо я тобі заважатиму, то не зможу писати.
Не кажи такого. Для мене це честь.
Мені потрібна підтримка.
Буде тобі підтримка. Найкраща підтримка.
Я залюбки допоможу тобі з книжкою.
Ти очистиш думки, поринеш у творчість з головою.
Усі у виграші.
Не знаю.
Я про це подумаю, Марті.
Прошу... Лишися.
Добре.
Завтра відправимо Бонні й дітей назад у місто
і почнемо працювати.
Добре.
Дякую.
Бувайте, мої улюблені морські чудовиська.
-Па-па, дядьку Марті. -Па-па, дядьку Марті.
Марті, не зводь з нього очей.
Нічого не обіцяю.
-Па-па. -Па.
Побачимося... через кілька тижнів?
Буде видно.
Пацієнти знають, що я взяв відпустку, тому...
-Добре. -Ми покличемо вас сюди,
коли я завершу чернетку. Правда, Марті?
Аякже.
Добре, розважайтеся.
Ми не розважаємося. Ми працюємо.
Це я і мала на увазі.
-Бувайте, донечки. -Бувай, тату.
Я вже скучаю.
Не перепрацьовуй.
Я знаю, який ти стаєш, коли тобі важко.
-Не вмикай психотерапевта. -Просто кажу.
Ти кажеш, що все нормально, але я так не думаю.
Марті.
Що? Усе нормально?
Так. Прокидайся.
Що? Котра година?
Пора братися за роботу.
Ну гаразд.
Він постукав і повільно відчинив двері її будуару.
Вона сиділа біля дзеркала,
поволі малювала губи помадою.
Тьмяно-рожевою. Можливо, паризькою.
«Можливо.
-Паризькою». -«Твоя правда, – сказав він. –
Тіло було там, де ти казала.
Під мостом. З черевиком на лівій нозі».
«З черевиком на лівій нозі».
«Але ти його не вбивала. "Як ти дізнався?" – запитала вона».
Якраз хотів запитати.
Він каш...
Ні, ні. Не відповідай.
-Ні, краще взяти. -Не зупиняй потік творчості.
-Алло. -Марті, це Брюс. Як у тебе справи?
-Я в порядку. Дякую, Брюсе. -Ради бога.
Поговоримо про AFC?
-Ми працюємо. -Не зараз, Брюсе.
Поговоримо пізніше.
-Обіцяю. -Але, Марті...
-Вибач, Айк. -На чому ми зупинилися?
Зосередься.
ЄВРЕЙСЬКИЙ ТИЖДЕНЬ
Аж раптом...
Заждіть. І я... Знаєте що?
Гей, Марті! Іди сюди. Познайомлю тебе з новими друзями.
Я зробив пропозицію. Вчинив правильно.
Марті! Іди сюди. Я тебе з усіма познайомлю.
Це Маркус, Брок, Кінґслі й Леннокс.
І це все прізвища. Дуже дотепно.
Привіт, дуже приємно.
Привіт, Марті.
Ці хлопці чудові. Працювали 75 годин на тиждень,
а тому насолоджуються заслуженим відпочинком.
-Скажіть? -Ага!
Гарно тут, скажи?
Дуже цікаво. Так.
Бачиш барбекю? Більше, ніж твій будинок.
Дуже велике. Так.
А як тобі басейн?
У формі нирки. Безпрограшний варіант.
Ану роздягайся і стрибай у воду. Догола. Давай!
Стрибай! Стрибай!
Я дуже спітнів.
-Спітнів? -Марті.
-Давай. -Нащо вам піт у басейні?
-Стрибай. -Залазь у воду.
Слухайте, я б залюбки, але...
У мене багато справ, і я до них повернуся.
-Марті. -Радий знайомству.
-Так. -Ти ж лише прийшов. Глянь. Марті!
Марті, вернися!
Такий зануда.
Пробачте. Вертаюся у своє особисте пекло.
Приємно деколи вийти з дому.
До речі, можете трохи скрутити музику?
Мені подобається, але в Марті, здається, місячне.
Бідний Марті!
Бувай.
Підлий мені.
Які ж тупі козли.
-Ти про них? -Зарозумілі гедж-фондові виродки.
Терпіти таких не можу.
Проте є й добра новина: у власника жахливе розлучення.
-О ні. -Так.
Хоче продати швидко.
Запропонуй йому меншу суму, і він погодиться.
Бідолашний Боб.
Подзвони своєму рієлтору.
-Не знаю. -Ти здурів?
Найкращий будинок у Саутгемптоні.
Усе через дерево?
-Наліво. -Як цікаво.
Дуже.
-Прямо. -Добре. Іду прямо.
-Праворуч. А тепер... -А тепер?
-Мене нудить. -Знаєш, де ти?
Навіть не уявляю.
-Так. Стій. Я просто... -Так. Що?
-Так. -Ага.
Розплющ очі.
Більше тобі не доведеться дивитися на це чорничне пекло.
-Не доведеться. -Не доведеться.
У стіні діри.
Я в процесі.
-Тут буде... Я вже все придумав. -Так.
Без однотонного занудства.
Знаєш що? Тут батьки заміряли наш з Філліс зріст.
О боже.
Кумедно, скажи? Я був отакого зросту.
О боже. Того літа Філліс дуже швидко виросла,
-і я їй заздрив. -Вони померли.
-Що? -Марті, ти мусиш їх відпустити.
Чесно, цей дім – не музей. Це склеп.
Часом здається, що я стараюся для тебе,
але ти геть не стараєшся. Розумієш, про що я?
Вибач. Обіцяю, я старатимуся.
Не сердься на мене.
Я не серджуся. Просто...
Марті, розслабся.
Дихай. Це шкідливо для серця.
Усе буде чудово. Ще не кінець. Усе буде чудово.
-Повір. -Добре.
Я щойно говорив з рієлтором.
-Невже? Що він сказав? -Погана новина.
Що таке?
Каже, що нікому не радить купувати той будинок.
Поганий фундамент, септик не працює.
Чому він це каже?
Знаєш що? Він сам хоче купити цей будинок.
О ні. Він давній друг сім'ї. Просто застеріг мене.
Брехня. Він знає, що ти відкрив золоту жилу, і хоче урвати шматок собі.
Не думаю.
Марті, він бреше.
Потрібно діяти швидко. Ти вже дзвонив щодо вирубки?
Ні.
Чому?
Чому ти вчепився за це дурне дерево?
Не знаю. Воно дороге мені, як пам'ять.
Дороге, як пам... Тебе це дерево виховало?
Ні.
Ні? Воно міняло тобі підгузки? Готувало тобі їсти?
Платило за навчання?
Я не це хотів сказати.
А що ти хотів сказати? Ти закоханий у це дерево?
Марті, колись ти казав, що нікого не кохав,
але забув розповісти, як обожнюєш це дерево.
Просто люблю його.
Любиш? Як любиш? У сексуальному плані?
Бо мені здається, що тобі хочеться його трахнути.
Я не хочу трахати дерево.
Я жартую.
Мені здається, що проблеми з цим деревом у тебе.
Я сказав, що не хочу його зрізати, а ти ніяк не вгамуєшся.
Складається враження, що ти його ненавидиш.
То божевільні взяли під контроль психлікарню?
Ти піддаєш мене психоаналізу?
Ні. Я просто... не розумію...
Ти не розумієш, Марті.
Та я тобі допоможу.
Твоє ставлення до дерева не здорове.
І все через матір.
Любов матері до тебе була нездорова,
і в ній ховається корінь твоєї недуги.
Фройдист сказав би, що це дерево – фалос твоєї матері.
Великий, грізний тотем її нездорової пристрасті до тебе.
-Це не... -Так.
Або її шийка матки, що намагається тебе засмоктати.
Мати не дала тобі вирости,
і тому тепер ти емоційно й сексуально неповноцінний.
І це страшна трагедія!
Перестань.
Знаю, Марті. Це важко.
Прийняти правду важко, але лише так ти зцілишся.
Я люблю тебе так, як треба. І я тебе не скривджу.
У мене ти розцвітеш, як це дерево.
Тихо.
Знаю.
То що робитимеш?
Не знаю.
Навіть тепер? Я думав, ми зазирнули тобі прямо в серце й душу.
Думав, у тебе стався прорив.
-Я дарма стараюся? -Ні, аж ніяк.
Знаєш що? Мабуть, я жахливий терапевт.
Ні. Це не так.
Ні, мабуть, я жахливий терапевт,
бо ти взагалі не зрушив з місця.
-Мабуть, я просто здамся. -Ні.
Чудово... Так. Чудово.
Я лишаю тебе й покидаю психотерапію.
Усе гаразд. Не переживай.
Я спакую речі й заберуся з твого життя.
МИНУВ РІК
Чому Перл тут? Він же не її батько.
Він виховав її, а вона його любила.
ВОЛЬФҐАНҐ ГЕРШКОПФ
Я виплакала всі сльози.
Плакати корисно.
Як казав Вольф?
Він казав: «Мама знову протікає».
Або: «Випийте води. Бо доплачетеся до спраги».
Як ти?
Нормально, мамо.
Знаю, тобі важко.
Ні, мені легко.
-Айк. -Нарешті не треба йому догоджати.
Догоджати тому, хто не вмів мене любити.
Сонце, послухай.
Це навіть добре.
Він дуже хотів.
Недостатньо.
Після втрати Боруха він не наважувався любити ще одного сина.
Ти ж розумієш?
Ні.
У мене новина.
Я нарешті купив будинок.
Обидві ділянки мої.
Поздоровляю.
Підрядник приїде, щоб знести паркан.
Ні, знесемо зараз.
Прямо зараз.
О боже.
Ти в порядку?
Влаштуємо вечірку.
Новосілля.
Переклад субтитрів: Анастасія Жищинська