- Dajmo! - To! Mega strel! Bravo, Marty.
Tako se meče ob nedeljah.
- Tako je ob nedeljah. -Čakajte. Trenutek.
Daj no!
Halo? Ja.
V redu.
Daj. Pohiti!
Prav, hvala. Adijo.
- Je vse v redu? - Ja, moj oče je umrl.
- Dajmo. Začnimo. - Oče ti je umrl?
Ja, dajmo.
-Čisto zares je mrtev? - Gremo.
POSNETO PO PODKASTU WONDERYJA IN BLOOMBERGA
Že kot otrok sem vedel, da je oče izgubil starše,
ker nisem imel starih staršev.
Vedel sem, da ni imel sorojencev, ker nisem imel stricev in tet.
Šele kot najstnik sem izvedel, da je izgubil ženo.
In šele kot odrasel sem ugotovil, da je izgubil tudi otroka.
Potem ko je izgubil vse in se vrnil iz taborišča, je prišel sem.
Za njim ne moremo žalovati, ne da bi žalovali tudi za njegovo prvo ženo
in mojim bratom Boruchom.
Bil je velik mož.
Ah...
Junak, če hočete.
Hvaležen in počaščen sem,
da sem bil sin Wolfganga Herschkopfa.
Dr. Herschkopf, moje sožalje.
Vaš govor je bil čudovit.
Hvala.
- Hvala, da ste prišli. - Ja.
- Se vidiva v četrtek? - Seveda.
Kmalu bodo prazniki in razmišljal sem...
Pomislil sem, da bi za spominski dan prišli v mojo hišo v Hamptonu.
Zelo prijazno, Marty. Jaz...
Zdaj nas je več. Nočem motiti.
Veselim se otrok. Tam je bazen in lahko plavata.
Vseeno, zdaj nisem najboljša družba.
Včasih, ko je žalovanja konec in je spet vse po starem,
je lahko še težje.
Pomislil sem...
Morda bi ti prijalo biti nekje, kjer se lahko sprostiš in skrbijo zate.
Lahko bi igrala košarko.
Zelo pozorno, Marty.
Kaj praviš, ljubica?
Hamptons, bazen. Dekletoma bo všeč.
Kuhali bomo in se družili.
Lahko bi bilo dobro zate, dr. Ike.
Lepo se sliši. Vikend.
Slišal si damo. Sprejmemo.
Odlično.
- Hvala, Marty. - Z veseljem.
- Hvala, Marty. - Ni za kaj.
Po vsem, kar si storil zame, je to res najmanj.
Vau.
Živjo, Marty.
Živjo. Živjo, dekleti.
Pustite prtljago. Razkazal vam bom.
-Čudovito pohištvo. - Ja.
- Hvala. - In navtikalije.
- To ni beseda. - Pridita.
Poglejta tole.
Vau.
Počutite se kot doma.
Čudovito posestvo.
Naš Marty je veleposestnik.
Katero drevo je tisto?
Češnja. Že od nekdaj je tu.
Koliko časa pa si lastnik?
Od 50-ih je v lasti družine.
Srečo imaš, da si to podedoval.
To ni vsakomur dano.
Od očeta sem podedoval le naglušnost na desno uho
in veliko poliestrskih hlač.
Kako se počutiš?
Tega me v mojem poslu ne vprašajo pogosto.
Verjamem.
V redu sem.
Hvala, prijatelj.
Bi šel dremat ali na sprehod?
Bi kaj pojedel?
Tvoj strežnik bom. Izpolnil ti bom vsako željo.
Zelo prijazno, Marty.
Prijazno in nepotrebno. Navdušeni smo, da smo tukaj.
Takole.
Bobni, prosim. Kuhinja.
Vau, smo vstopili v časovni stroj?
Smo spet v letu 1952?
Ike.
Šalim se. Takšen je najin odnos.
Res bi lahko malo osvežil, a nisem imel časa.
Razumem, lahko je prenaporno.
Je to tvoja mama?
- Zelo čedna je bila. - Ja.
- In tvoj oče. - Aha.
Podoben ti je.
Gotovo ju pogrešaš.
- Mama, lahko dobim štručko? - Prekleto.
Lep par sta bila, Marty.
Ampak poslušaj me. Vem, da to ni lahko slišati.
Z življenjem v preteklosti ju ne boš počastil.
Pravkar sem pokopal očeta in vem, kaj govorim.
Vem.
Umrla sta pred desetimi leti, ta hiša pa je muzej.
Želela bi, da bi bil srečen in užival v življenju.
- Je tako? - Ja.
Moraš naprej.
Če ne zaradi sebe, pa zanju.
Pojdiva nekaj pojest.
Tole je glavna spalnica.
Očarljivo.
Vau! Poglej ta razgled.
Obožujem ameriškost.
- Kaj naj dam stvari? - Odvisno.
V hiši sta dve spalnici, v hiši za goste pa ena.
Hiša za goste? Nobel.
Vesta kaj? Vi ostanite tukaj.
Kaj? Ne, to je noro. Ne moreva te izriniti iz spalnice.
- Vztrajam. - Nikakor ne.
To je absurdno. Gotovo se lahko vsi stisnemo v sobo za goste.
Smiselno je. Vidva sta tukaj, dekleti pa na drugi strani hodnika. V redu je.
Ta vikend bom v hiši za goste.
Res?
V bistvu ni slaba ideja. Dekleti zelo zgodaj vstajata.
To je res.
Potem pa je dogovorjeno.
O, ne!
Napadajo me morske pošasti! Na pomoč!
Če ti uspe uiti, te tukaj čaka ledena kava.
- Njune lovke so dolge! - Po tebi je.
Si v redu?
Ja.
Tukaj se počutim kot doma.
Dobro je.
Zelo velikodušno od Martyja.
Povabil nas je.
- To! Mega skok na trebuh. - Hoče, da smo tu.
Gostoljubje je treba sprejeti dostojanstveno.
To je ključno, da si dober gost.
Lepo od njega. To je vse.
Mi pomagamo njemu. On...
Misliš, da je fino posedati sam v tej stari hiši?
Samo nočem tega izkoriščati.
Osamljen je, Bon.
Kaj je najboljše zdravilo za to?
To lahko počnem ves dan.
Družba je najboljše zdravilo. Poglej ga.
- Zdaj pa jaz! - In met!
Zabava se.
Po več mesecih se prvič smeje.
Ne skrbi me Marty, ampak ti.
V redu sem.
V redu.
Ne smeš. Noter!
Kaj je pa to?
- Glasba? - Imajo zabavo?
Ne, souporaba hiše.
Moj sosed jo čez poletje oddaja, da pokrije kredit.
Dragi, vrni se.
Pusti.
Kretenski finančniki. Mislijo, da je njihovo.
Samo zabavajo se, tako kot mi.
Ta glasba mi je všeč.
Ignoriraj, tako kot jaz.
Veš kaj? Pojdiva v mesto.
- Po zaloge. - Kakšne zaloge?
Vino, meso, raketni metalec. Šalim se.
- Res? - Ja.
Ne bi raje užival?
Ne! Hočem jim pokazati, kako se stvari streže.
- Pojdiva. - Prav.
- Tu imata. - Ne hodita predolgo.
Živjo, Ken.
Živjo, Marty.
Živjo, Elise.
Dr. Ike Herschkopf.
Dr. Ike. Veseli me.
Namenjena sva v klub.
Ken je kupil katamaran.
Upam, da bom znal jadrati. Potem pa v Francijo.
- Lep dan želim. - Adijo.
To je Ken. Finančni svetovalec.
- Svetuje Royu Scheiderju. - Z Royem Scheiderjem dela?
Aha. Nazadnje sem ju videl skupaj.
Ken ima vstopnice za US Open. Za ložo.
Ampak to ni zame.
Roy Scheider.
Kako dolgo je že Ken tu?
Iz stare bogataške družine je.
Koliko stare?
Ne vem. Iz časov nizozemskih kolonij.
Nadeni si jih. Oči imaš že čisto rdeče.
Morske pošasti, pripravite se na boj!
- Ljubica, nazaj sva. - Jej!
Čas je za koktajl.
- Poglej si ga no. - Ja.
Bil sem v trgovini.
- Odlično zgledaš. - Tudi počutim se tako.
Poljubljata se.
Naj se zabava začne.
Okej.
Zdi se mi, da napredujem.
Drži.
Kot oseba neverjetno napreduješ.
Enako stori
- s svojim okoljem. - Ne razumem.
Tvoj dom je odraz tvoje osebnosti.
Ko se bolje počutiš v svoji koži
in postajaš pristnejši ter odprt za ljudi,
mora to odražati tudi tvoj dom.
Moje stanovanje?
Ne, v mislih sem imel hišo v Hamptonu.
Naj bo to kraj, kjer si želiš biti.
Kjer želijo biti tudi drugi ljudje. Odprt in vabljiv.
Ne vem.
Z malce domišljije in dela,
bi bilo lahko izjemno
in bolj odražalo tvojo novo osebnost.
Najbrž res.
Kraj, kamor bi prišli ljudje iz mesta
in zazijali.
To si zaslužiš, Marty. Res si to zaslužiš.
Reci. "Zaslužim si."
Zaslužim si.
- Ponovi. -Še enkrat?
Zaslužim si.
Ponovi.
-"Zaslužim si." Ponovi.
- Zaslužim si. - Ponovi.
Zaslužim si.
Dober občutek, kajne?
- Poglej to. Sosednja hiša... - Ja?
- Kjer so tisti cepci. - Ja.
- Naprodaj je. - Okej.
- Kupi jo. - Kaj?
- Moraš jo kupiti. - Saj že imam hišo.
Hišo staršev. Nočeš imeti svoje?
Niti ne.
Niso to sanje vsakega moškega? Lasten grad.
Prodaj svojo in kupi tole.
- Ne rabim je. - Marty. Oprosti.
- Se lahko pogovoriva? - Na sestanku je.
To so računi za ta mesec. Rad bi, da si jih ogledaš.
- Odlično. Pusti jih zunaj. - Ja. Hvala, Bruce.
Bova že.
Veliko boljša hiša je. Večja, s fantastičnim bazenom.
Moja mi je ljubša.
Prav. Pa naj bo.
Samo predlagal sem.
V svojo pisarno grem.
Ideja o prenovi pa je super.
Res?
Ja. To bi res morala storiti.
Pripravljen sem, samo ne vem, kje naj začnem.
Lahko ti pomagam, če hočeš.
To bi me veselilo.
Bi ta vikend spet prišel z družino?
Oh, ne. Sam bi moral uživati.
Sam ne uživam. Pridite.
Prosim. Lahko bi storili prvi korak.
Te res ne bi motilo še en vikend preživeti v hiši za goste?
Zdi se mi, da ti je tam bolje.
V redu je.
Vau.
Lovila te bom.
Prav.
Vidiš, kako je že zdaj bolj sveže?
Kot nov začetek je.
Ja.
Tole bom obdržal.
Seveda.
Kakor hočeš.
Zabavajva se.
V jajca.
Ike, to je bil nizek udarec.
Ti pa si model.
- Ti si začel. - Razigran si.
Razmišljal sem.
Namesto da bi prodal to hišo,
bi lahko kupil še sosednjo in združil posestvi.
Kaj, če bi...
Kaj, če bi naredil teniško igrišče,
poleg pa še košarkarsko?
In še prostor za sedenje.
- Aha. - Zadaj pa še bar.
Imaš večji bazen.
In poglej tole. Prostor je še za majhno golfišče.
- Aha? - Ja.
Samo ta prostor moraš počistiti.
Znebi se drevesa, pa bo vrednost posestva takoj poskočila za 250 tisoč dolarjev.
Imam klienta, ki je vrtnar. Pokliči ga.
Tega drevesa ne bom posekal. Nikoli.
Kaj? Zakaj ne?
Starša sta ga posadila, ko sta kupila hišo.
S Phyllis sva kot otroka plezala po njem.
Potem pa še njeni otroci.
Mama se je pogovarjala s tem drevesom.
Vsako jutro ga je pozdravila.
Rada ga je imela.
Morda je čudaško, toda rad imam to drevo.
Z drevesom se je pogovarjala? Ji je odgovorilo?
Ne vem. Morda.
Hej.
Kaj je? Nadaljujva s pleskanjem.
Povej, če se želiš pogovarjati o očetu ali čem drugem.
Lepo od tebe.
Toda citiral te bom: "V redu sem."
Vedno praviš, da je v redu, če nisi v redu.
Gotovo ga pogrešaš.
Poslušaj, Marty. Ni bil kaj prida oče.
Bil je velik mož, oče pa ne.
-Žal mi je. - Naj ti ne bo.
Sprijaznil sem se s tem, ker vem, da me je imel resnično rad.
Seveda.
Tega samo ni znal pokazati.
Lahko mu odpustim in pozabim na to.
Tukaj mi je zelo všeč.
Škoda, da moraš jutri nazaj.
Ja.
Narava me spodbudi k razmišljanju o svojem življenju.
Navdihuje me.
Pišem roman.
- Fantastično. - Ja.
Moral bi malo izpreči in se osredotočiti na to.
Potrebujem odmor.
Čas zase.
Od česa?
Od vsega.
Za nekaj časa bi nekam šel in samo sedel in pisal.
Res? Kam?
Ne vem. Morda v Jeruzalem. Tam mi je všeč.
Čutim, da me vabi.
In opravil bi alijo, kar si od nekdaj želim.
Kako to misliš... Oprosti, samo...
Poslušaj. Všeč mi je, da si hočeš vzeti čas za to,
ampak Jeruzalem?
Noro je iti tako daleč, ko pa imaš tu vse, kar potrebuješ.
Tukaj? Ampak tole je tvoje.
Najino je. Družina smo, saj veš.
Ne. Nočem biti v napoto.
Ne. Nikakor ne.
Če bom imel tak občutek, me bo to oviralo.
Kaj pa govoriš? Počaščen bi bil.
Biti moram v spodbudnem okolju.
Tukaj te bomo zelo spodbujali.
Z veseljem bi ti pomagal pri zgodbi.
Lahko si razbistriš glavo in dobiš navdih.
Obojestranska korist.
Ne vem.
Premisliti moram.
Ostani, prosim.
Prav.
Bonnie in dekleti bodo jutri odšle, midva pa se bova lotila dela.
Dobro.
Hvala.
Adijo, moji najljubši morski pošasti.
- Adijo, stric Marty. - Adijo, stric Marty.
Marty, glej, da ne bo zabredel.
Ničesar ne obljubim.
- Adijo. - Adijo.
Se vidiva čez dva tedna?
Bomo videli.
Moji pacienti vedo, da sem si vzel prosto, tako da...
- Okej. - Prišle boste takoj,
ko končam prvi osnutek. Kajne?
Vsekakor.
Lepo se imejta.
Delala bova.
Saj to sem mislila.
- Adijo, dekleti. - Adijo, očka.
Vaju že pogrešam.
Ne garaj preveč.
Vem, kakšen si, ko si čustveno razrvan.
- Ne igraj terapevta. - Samo pravim.
Praviš, da si v redu, ampak nisem prepričana.
- Marty. - Kaj je? Je vse v redu?
Ja, vstani.
Kaj? Koliko je ura?
Delati morava.
Prav.
Potrkal je in počasi odprl vrata njene sobe.
Sedela je pred ogledalom
in si na ustnice počasi nanašala šminko.
Bledo rožnato. Morda pariško.
"Pariško.
- Morda." -"Prav si imela," je rekel.
"Truplo je bilo tam, kot si opisala.
Pod mostom. Čevelj samo na levi nogi."
"Čevelj na levi nogi."
"A nisi ga ti ubila." "Kako veš?" je vprašala.
Točno to sem hotel vprašati.
Lahko...
Ne, ne, ne. Naj zvoni.
- Ne, za vsak primer. - Ne prekinjaj toka.
- Halo? - Marty, tukaj Bruce. Kako si?
-Dobro. Hvala, Bruce. -Za božjo voljo.
Se lahko pogovoriva o službi?
- Ne zdaj, delava. - Ne zdaj, Bruce.
Kmalu bova govorila.
-Obljubim. - Ja... Marty...
- Oprosti. - Kje sva ostala?
Osredotoči se.
JUDOVSKI TEDEN
In nenadoma...
Čakaj. In jaz... Veš kaj?
Marty! Pridi sem. Spoznaj moje nove prijatelje.
Dal sem mu novo ponudbo. Storil, kar je bilo prav.
Marty! Pridi sem. Moraš jih spoznati.
To so Marcus, Brock, Kingsley in Lennox.
Vsa imena so priimki. Za crknit.
Živjo, veseli me.
Živjo.
Najboljši so. Delajo 75 ur na teden,
zdaj pa so končno na zasluženem dopustu.
- Imam prav? - Pa še kako!
Kaj praviš na tole?
Res je dobro.
Vidiš raženj? Večji je od tvoje hiše.
Super velik je.
Kaj pa bazen?
V obliki ledvice. S tem ne moreš zgrešiti.
Sleci se in skoči noter. Čisto nag. Čisto nag. Prav? Daj!
Daj! Daj!
Preveč sem preznojen.
- Znojen? - Daj, Marty.
- Daj. - Nočeš mojega znoja v bazenu.
- Skoči noter. - Pridi.
Z veseljem, ampak...
Sredi dela sem in nazaj grem.
- Marty. - Veselilo me je.
- Ja. -Šele prišel si. Poslušaj. Marty!
Marty, daj no!
Ti pa pokvariš zabavo.
Žal mi je. Bolje, da se vrnem v svoj pekel.
Lepo si je bilo vzeti prost dan.
Mimogrede, lahko malo stišate glasbo?
Všeč mi je, ampak Marty je občutljiv.
Ubogi Marty!
Se vidimo.
Dotoči mi.
Kakšni pezdeti.
- Tile tipi? - Izmečki hedge skladov.
Ne prenesem jih.
Dobra novica je, da gre lastnik skozi zoprno ločitev.
- O, ne. - Ja.
Hitro mora prodati.
Manj lahko ponudiš in moral bo sprejeti.
Ubogi Bob.
Pokliči svojega agenta.
- Ne vem. - Si nor?
Imel boš najboljšo hišo v Southamptonu.
Za drevo gre, kajne?
- Levo. - Pustolovščina je.
Res je.
- Naravnost. - Desno. Še naravnost.
- Na desno. Zdaj pa... - In zdaj?
- Vrti se mi. - Veš, kje si?
Niti ugibal ne bom.
- Zdaj se pa ustavi. Samo... - Ja. Kaj?
- Okej. - Ja.
Odpri oči.
Nikoli več ti ne bo treba gledati te modre grozote.
- Nikoli več. - Nikoli več.
V steni so luknje.
Super bo.
- Imam vizijo. - Ja.
Vse te enobarvne neumnosti.
Veš kaj? Tu sta starša merila mene in Phyllis.
O, mojbog.
Ni hecno, ko pomisliš, da sem bil tako majhen?
Mojbog. To poletje je Phyllis zelo zrasla
- in bil sem ljubosumen. - Mrtva sta.
- Kaj? - Moraš ju pustiti oditi.
Ta hiša ni muzej, ampak grobnica.
Zdi se mi, da ti poskušam pomagati,
ti pa si nočeš. Me razumeš?
Oprosti. Obljubim, da se bom bolj trudil.
Ne jezi se name.
Saj se ne, ampak...
Marty, sprosti se.
Dihaj. Ni dobro za tvoje srce.
Super bo. Ni še končano. Odlično bo.
- Verjemi mi. - Okej.
Govoril sem z agentom.
- Res? Kaj je rekel? - Slabe novice.
Zakaj?
Pod nobenim pogojem ne sme nihče kupiti te hiše.
Nima podprtja, greznica pa nikoli ni delovala.
Zakaj bi to rekel?
Veš kaj? Hoče jo zase.
Ne. Star družinski prijatelj je. Hotel me je opozoriti.
Bedarija. Ve, da sediš na zlatih jajcih in hoče svoj del.
Ne bi rekel.
Laže, Marty.
Morava pohiteti. Si poklical vrtnarja?
Ne.
Zakaj ne?
Zakaj je to drevo tako pomembno?
Ne vem. Čustveno sem navezan nanj.
Čustveno... Te je to drevo vzgojilo?
Ne.
Ne? Ti je menjalo plenice? Kuhalo kosila?
Plačalo šolanje?
Nisem mislil tega.
Kaj pa? Si zaljubljen v to drevo?
Rekel si, da nisi bil nikoli zaljubljen, nisi pa omenil ljubezni do drevesa.
Samo všeč mi je.
Všeč? Seksualno?
Kajti zdi se mi, da bi rad pofukal to drevo.
Tega nočem.
Šalim se.
Zdi se mi, da drevo moti samo tebe.
Nočem ga posekati, ti pa vztrajaš.
Zdi se mi, kot da to drevo sovražiš.
Torej sva zamenjala vlogi?
Ti analiziraš mene?
Ne, samo ne razumem...
Res ne razumeš.
Morda ti lahko pomagam.
Tvoja čustva do drevesa niso zdrava.
Povezano pa je z mamo.
Njena ljubezen do tebe ni bila zdrava
in to je vzrok tvojih težav.
Po Freudu bi rekli, da je to drevo materin falus.
Orjaški totem njene neprimerne strasti do tebe.
- To ni... - Je.
Ali pa njen porodni kanal, ki te poskuša vsrkati nazaj.
Mama ti ni dovolila odrasti
in pustila te je čustveno ter spolno zavrtega.
In to je tragedija!
Nehaj, prosim.
Vem, da boli.
Resnica boli, a je edini način, da ozdraviš.
Rad te imam, kot je treba, in ne bom te prizadel.
Poskrbel bom, da zacvetiš kot tole drevo.
Okej.
Vem.
Kaj boš storil?
Ne vem.
Tudi po vsem tem ne? Pogledala sva v tvoje srce in dušo.
Nisva naredila preboja?
- Res tratim čas? - Ne, seveda ne.
Veš kaj? Morda sem slab terapevt.
Ne, nisi.
Najbrž sem grozen terapevt,
ker te nisem premaknil niti za ped.
- Najbolje, da odneham. - Ne.
Odlič... Ja. Odlična ideja.
Obupal sem nad tabo in terapijo.
V redu bo. Ne skrbi.
Spakirat grem in odhajam iz tvojega življenja.
ENO LETO KASNEJE
Zakaj je Pearl tukaj? Ni bil njen oče.
Vzgojil jo je in rada ga je imela.
Mislila sem, da nimam več solz.
Dobro je dati ven iz sebe.
Kaj je govoril Wolf?
"Mama spet pušča."
Ali pa: "Spijta malo vode, ker se bosta od joka izsušili."
Kako si?
Dobro sem, mama.
Vem, da ti je težko.
Pravzaprav mi ni.
- Ike. - Ni se mi več treba truditi ugajati.
Človeku, ki ni znal pokazati ljubezni.
Poslušaj me.
Zato je v redu.
To si je zelo želel.
Ne dovolj.
Po izgubi Borucha si ni drznil imeti rad še enega sina.
Saj lahko razumeš, kajne?
Ne.
Imam novice.
Prodaja je šla skozi.
V lasti imam obe posestvi.
Čestitam.
Poklical sem izvajalca, da poruši ograjo.
Ne, narediva to zdaj.
Dajva.
Kristus.
Si v redu?
Imejva zabavo.
Vselitveno zabavo.
Prevedla Lidija P. Černi