- Jo! - Taip! Koks metimas! Gražu, Marti.
Su lenta.
- Su lenta. - Palaukit. Aš tuoj.
Jo, žmogau!
Klausau. Taip.
Aišku.
Nagi. Greičiau!
Gerai, ačiū. Viso.
- Viskas gerai? - Taip, mirė mano tėvas.
- Gerai, duokit kamuolį. Žaidžiam. - Mirė tavo tėvas?
Taip. Žaidžiam.
- Kaip tai? Visai numirė? - Štai taip.
PAGAL „WONDERY“ IR „BLOOMBERG“ TINKLALAIDĘ
Jau vaikystėje žinojau, kad mano tėvas neteko savo tėvų,
nes aš neturėjau senelių.
Žinojau, jog neteko savo brolių ir seserų, nes neturėjau dėdžių ir tetų.
Tik paauglystėje sužinojau, jog jis neteko ir savo žmonos.
Ir tik užaugęs sužinojau, jog jis neteko savo vaiko.
Tad ištrūkęs iš koncentracijos stovyklos jis atvyko čia, praradęs viską.
Negalime gedėti mano tėvo, negedėdami jo pirmosios žmonos.
Negedėdami mano brolio Borucho.
Jis buvo puikus žmogus.
Di...
Galima sakyti, didvyris.
Esu be galo dėkingas ir didžiuojuosi,
jog esu Volfgango Herškofo sūnus.
Gyd. Herškofai, užjaučiu dėl netekties.
Jūsų kalba buvo nuostabi.
Ačiū.
- Ir ačiū, kad atėjote. - Taip.
- Pasimatysime ketvirtadienį? - Žinoma.
Žinai, artėja atostogos...
Tad pagalvojau, gal jūs norėtumėte Atminimo dienos savaitgalį
praleisti Hemptone?
Tu labai malonus, Marti. Aš...
Mūsų dabar jau labai daug. Nenoriu trukdyti.
Būtų smagu, jei atvažiuotumėte su vaikais. Ten yra baseinas. Galėsit išsimaudyti.
Net jei atvažiuotume, šiuo metu nesu labai geras kompanionas.
Kartais, pasibaigus Šivai, kai viskas grįžta į vėžes,
gali būti sunku.
Pamaniau...
Galbūt norėtum pabūti kažkur, kur galėtum pailsėti, niekuo nesirūpinti.
Pamėtyti į krepšį.
Tu labai rūpestingas, Marti.
Ką tu manai, brangioji?
Hemptonas, baseinas. Mergaitėms labai patiktų.
Ruošime maistą. Pasibūsime.
Gyd. Aikai, manau, tau tai būtų tik į gera.
Skamba viliojančiai. Savaitgalis.
Dama tarė žodį. Mes sutinkame.
Nuostabu.
- Ačiū, Marti. - Nėr už ką.
- Ačiū, Marti. - Į sveikatą.
Tai - mažiausia, ką galiu padaryti, žinant, kiek tu dėl manęs padarei.
Nieko sau.
Sveikas, Marti.
Sveiki, bičiuliai. Sveikos, mergaitės.
Palikit krepšius. Ateikit. Viską aprodysiu.
- Kokie gražūs mediniai apvadai. - O, taip.
- Ačiū. - Ir jūreivumas.
- Tokio žodžio nėra. - Ateikit čionai.
Pažiūrėkit. Kaip jums?
Oho.
Sveiki atvykę. Jauskitės kaip namuose.
Turi labai gražų namą.
Taip, mūsų Martis - tikras Džėjus Getsbis.
Koks čia medis?
Vyšnia. Auga čia jau visą amžinybę.
O kiek laiko namas priklauso tau, Marti?
Mano šeimai jis priklauso nuo šeštojo dešimtmečio.
Tau labai pasisekė, kad jį paveldėjai, Marti.
Ne visiems namas Hemptone nukrenta kaip iš dangaus.
Aš iš tėvo paveldėjau tik apykurtę dešiniąją ausį
ir daug sportinių kelnių.
Tai kaip jautiesi?
Šitą klausimą savo darbe retokai girdžiu.
Tai jau tikrai.
Gerai.
Ačiū, drauge.
Norit nusnausti ar eiti pasivaikščioti?
O gal užkąsti?
Aš - tavo paslaugoms. Padėsiu, kuo tik galėsiu.
Tu labai malonus, Marti.
Net per daug. Mums labai gera būti čia.
Ir... štai.
Tam-tadam. Virtuvė.
Nieko sau. Rodos, įžengėme į laiko mašiną.
Vėl atėjo 1952-ieji?
Aikai.
Juokauju. Mes taip juokaujame.
Gal ir reikėtų atnaujinti. Tik kad labai neturiu laiko.
Suprantu. Daug reikalų.
Čia - tavo mama?
- Ji buvo labai graži. - Taip.
- Ir tavo tėtis. - Aha.
Jis labai į tave panašus.
Turbūt labai jų ilgiesi.
- Mama, galiu riestainį? - Po galais.
Jie abu tikrai buvo labai gražūs, Marti.
Bet paklausyk. Žinau, jog nebus smagu tą girdėti.
Tai, jog gyveni praeitimi, neparodai jiems pagarbos.
Aš ką tik palaidojau savo tėvą. Suprantu, ką sakau.
Žinau, jog supranti.
Jie mirė jau prieš 10 metų, Marti, bet ši vieta... primena muziejų.
Tavo tėvai norėtų, kad būtum laimingas. Džiaugtumeisi gyvenimu.
- Tiesa? - Žinoma.
Turi gyventi toliau.
Jei ne dėl savęs, tai padaryk tą dėl jų.
Nagi. Eime užkąsti.
Ką gi. Čia - pagrindinis miegamasis.
Jis - nuostabus.
Koks vaizdas!
Dievinu amerikietišką stilių.
- Kur mums pasidėti daiktus? - Pasvarstykim.
Šiame name yra du miegamieji, ir dar vienas - svečių namelyje.
Svečių namelyje? Kietai.
Žinot, ką? Jūs įsikurkite čia.
Ką? Ne, nesąmonė. Tikrai neišmesim tavęs iš tavo miegamojo.
- Primygtinai prašau. - Tikrai ne.
Marti, tai - absurdas. Neabejoju, jog visi tilptume svečių miegamajame.
Būtent. Jūs įsikurkite čia. O mergaitės - priešais. Viskas gerai.
Aš šį savaitgalį pamiegosiu svečių namelyje.
Tikrai?
Tiesą sakant, gera mintis. Mergaitės keliasi labai anksti.
Tiesa.
Ką gi. Tuomet sutarėm.
NENSĖ
O, ne!
Mane užpuolė jūrų pabaisos! Gelbėkit!
Paruošiau tau šaltos kavos, jei tik sugebėsi ateiti.
- Jų čiuptuvai tokie ilgi! - Tau - galas.
Tau viskas gerai?
Taip, viskas gerai.
Jaučiuosi čia kaip namuose, brangioji.
Tarsi taip ir turi būti.
Martis labai dosnus.
Na, jis mus pakvietė.
- Taip! Tiesiai ant pilvo! - Jis norėjo, kad atvažiuotume.
Turėtum išmokti su dėkingumu priimti svetingumą.
Būtent taip elgiasi mandagūs svečiai.
Jis labai malonus. Ir tiek.
Čia mes jam padedame. Žinai, jis...
Manai, jam būtų smagu vienam sėdėti šitame sename name?
Tik nenoriu jo išnaudoti, supranti?
Ne, Bone, jis labai vienišas.
O koks geriausias vaistas nuo vienatvės?
Galiu jus mėtyt iki vakaro.
Draugija. Geriausias vaistas - draugija. Pažvelk į jį.
- Mano eilė! - Metu!
Jam smagu.
Jis juokiasi, kaip nesijuokė jau kelis mėnesius.
Nerimauju ne dėl Marčio, o dėl tavęs.
Man viskas gerai.
Gerai, gražuolės.
Ne, taip negalima. Negalima. Lipk čionai!
Kas ten?
- Turbūt muzika. - Jie kažką švenčia?
Ne, ten - bendras namas.
Kaimynas jį nuomoja visą vasarą, kad padengtų paskolą.
Mielasis, niekur neik.
Mielasis, palik juos ramybėje.
Kvailiai iš Volstrito. Galvoja, kad viskas priklauso jiems.
Jie tiesiog smagiai leidžia laiką. Kaip ir mes.
Ir ta muzika man visai patinka.
Nekreipk į juos dėmesio. Kaip aš.
Ne, žinai, ką? Eikš, Marti. Važiuojam į miestą.
- Parsivešim produktų. - Kokių produktų?
Vyno. Mėsos. Granatsvaidį. Juokauju.
- Tikrai? - Taip.
O nenori tiesiog ramiai pabūti?
Ne! Noriu parodyti tiems bičams, kaip reikia švęsti.
- Važiuojam. - Gerai jau. Gerai.
- Iki, mergaitės. - Vyručiai, tik neužsibūkit.
Sveikas, Kenai.
Sveikas, Marti.
Sveika, Elisa. Noriu jus supažindinti su savo draugu. Tai - Aikas.
Dr. Aikas Herškofas.
Dr. Aikas. Malonu.
Išsiruošėme į paplūdimio klubą.
Kenas užsikepė ir nusipirko katamaraną.
Tikiuosi, mokėsiu jį valdyti. Kita stotelė - Prancūzija.
- Gražios dienos. - Viso.
Taip, tai - Kenas. Daugybę žmonių konsultuoja finansų klausimais.
- Rojų Šaiderį, kiek pamenu. Taip. - Jis dirba su Rojumi Šaideriu?
Aha. Dirbo, kai paskutinį kartą buvau jį sutikęs.
Taip, Kenas gali gauti bilietų į „US Open“ rungtynes. Įvairiose vietose.
Bet tenisas man nelabai patinka.
Rojus Šaideris.
Kiek laiko Kenas čia gyvena?
Jis priklauso „seniems pinigams“.
Labai seniems?
Varge, nežinau. Gal nuo olandų kolonijų laikų?
Imkit, užsidėkit. Jūsų akys jau raudonos.
Jūrų pabaisos, ruoškitės mūšiui!
- Mieloji. Mes grįžom. - Jė!
Metas saulėlydžio gėrimui, manau.
- Tik pažiūrėk. - Taip.
Užsukau į parduotuvę.
- Puikiai atrodai. - Puikiai jaučiuosi.
Mama su tėčiu bučiuojasi.
Vakarėlis prasideda.
Gerai.
Jaučiu, kad darau pažangą.
Taip. Darai.
Tu, kaip žmogus, darai neįtikėtiną pažangą.
Bet turėtum tą padaryti
- ir su savo aplinka. - Ką turi galvoje?
Tavo namai - tavo asmenybės veidrodis.
Kai pasijausi patogiai pats,
pasijausi savo vietoje, norėsi sukviesti daugiau žmonių,
turėsi pakeisti ir savo namus.
Savo butą?
Ne, tiesą sakant, kalbu apie namą Hemptone.
Supranti? Tebūna tai vieta, kur norėtum leisti laiką.
Vieta, kurioje norėtų būti kiti žmonės. Vieta, kur visi yra laukiami.
Nežinau.
Truputis vaizduotės, truputis darbo,
ir ta vieta bus nuostabi,
ji atspindės tave tokį, koks esi dabar.
Taip, turbūt.
Vieta, kuria iš miesto atvažiavę žmonės
liktų sužavėti.
Nes tu to nusipelnei, Marti. Tikrai. Nusipelnei.
Pasakyk. „Nusipelniau“.
Nusipelniau.
- Dar kartą. - Dar kartą?
Nusipelniau.
Dar kartą.
- „Nusipelniau“. Dar kartą.
- Nusipelniau. - Dar kartą.
Nusipelniau.
Geras jausmas, tiesa?
- Pažiūrėk. Gretimas namas... - Matai?
- Kur renkasi visas mėšlas. - Taip.
- Jis parduodamas. - Aišku.
- Turėtum jį nusipirkti. - Ką?
- Turėtum nusipirkti. - Aš jau turiu namą.
Taip, savo tėvų namą, bet argi nenorėtum turėti savo namo?
Na, nelabai.
Juk visi apie tai svajoja, tiesa? Apie savo pilį.
Parduok savo namą ir nusipirk tą.
- Nemanau, kad man jo reikia. - Marti. Atleisk.
- Gal galime pasikalbėti? - Briusai Mes... Jis - susitikime.
Taip, šio mėnesio sąskaitos, norėčiau, kad peržiūrėtum.
- Puiku. Padėk jas. - Taip. Ačiū, Briusai. Ačiū.
Mes prie to sugrįšim.
Tas namas - žymiai geresnis. Didesnis. Su nuostabiu baseinu.
Man labiau patinka manasis.
Žinoma. Gerai. Ką gi.
Tik pasiūliau.
Eisiu į savo kabinetą.
Bet tavo mintis apie renovaciją man patiko.
Tikrai?
Labai. Manau, tą tikrai reikėtų padaryti.
Aš pasiruošęs. Tik nežinau, nuo ko pradėti.
Galiu parodyti. Jei nori.
Labai noriu.
Ar norėtumėt su mergaitėmis atvažiuoti šį savaitgalį?
O, ne. Pasibūk ten vienas.
Bet vienam man nesmagu. Atvažiuokit.
Prašau. Bent kažką pradėtume daryti.
Tikrai nori dar vieną savaitgalį praleisti svečių namelyje?
Pradedu manyti, jog jis tau netgi labiau patinka.
Viskas gerai.
Aš tave pagausiu.
Taip, gerai.
Ar jauti tą šviežio oro gūsį?
Tarsi nauja pradžia.
Taip.
Manau, šitą paliksiu.
Žinoma. Taip, žinoma.
Kaip tik nori.
Pasilinksminkim.
Pataikei į klyną.
Aikai, taip negalima.
Tu nerealus.
- Pats pradėjai. - Su tavim linksma.
Žinai, aš čia pagalvojau.
O jei neparduotum šito namo,
bet vis tiek nusipirktum tą gretimą ir viską apjungtum?
Jei...
Galėtum įsirengti gražų teniso kortą,
o šalia - krepšinio aikštelę.
Vietelę ramiai pasėdėti.
- Aha. - O gale - kažką panašaus į barą.
Turėtum didesnį baseiną.
Užtektų vietos netgi nedideliam golfo aikštynui.
Aha.
Tereiktų viską pašalinti.
Atsikratyti to medžio, ir tavo turto vertė pernakt išaugtų 250 000 dol.
Vienas mano pacientas - medkirtys. Galėtum jam paskambinti.
To medžio aš nepjausiu. Niekada.
Ką? Kodėl ne?
Mano tėvai pasodino tą medį, kai nusipirko namą.
Kai buvome maži, mudu su Filise įsilipdavome į jį.
Vėliau jame žaidė jos vaikai.
Mano mama kalbėdavo su tuo medžiu.
Atsikėlusi ryte sakydavo: „Labas rytas, medi.“
Jai labai patiko tas medis.
Keista. Man labai patinka tas medis.
Tavo mama kalbėdavo su medžiu. Jis atsakydavo?
Nežinau. Visko gali būti.
Ei.
Ei, kas čia?
Nagi. Grįžkim prie dažymo.
Žinai, bet kada gali su manimi pasikalbėti apie savo tėvą ar bet ką.
Kaip miela.
Bet, kaip tu sakai, „man viskas gerai“.
Tik noriu pasakyti,
Turbūt jo ilgiesi.
Paklausyk, Marti. Tarp mūsų kalbant, jis buvo prastas tėvas.
Puikus žmogus, bet prastas tėvas.
- Man labai gaila. - Nieko tokio.
Aš su tuo susitaikiau,
nes žinau, jog jis mane tikrai labai mylėjo.
Be abejo.
Tik nemokėjo tos meilės parodyti.
Aš jam atleidau, viskas gerai.
Dieve, kaip man čia patinka, Marti.
Gaila, kad rytoj jau turi išvažiuoti.
Man irgi gaila.
Žinai, gamta tarsi priverčia iš naujo įvertinti savo gyvenimą.
Pažadina kūrybiškumą.
Aš rašau knygą.
- Nuostabu. - Nuostabu.
Jaučiu, jog turėčiau jai skirti daugiau laiko.
Man reikia pertraukos.
Man reikia atsiriboti.
Atsiriboti? Nuo ko?
Nuo visko, supranti?
Norėčiau kažkur būti ir kurį laiką tik sėdėti ir rašyti.
Tikrai? Kur?
Nežinau. Gal Jeruzalėje. Man ten labai gera.
Jaučiu, jog ji mane šaukia.
Galėčiau grįžti ten kaip aliyah, visada to norėjau.
Ką reiškia... Atleisk, tai... Viskas labai...
Klausyk, man labai patinka, kad nori skirti tam laiko,
bet Jeruzalė?
Ar tikrai būtina tiek toli trenktis, kai viską gali rasti čia?
Čia? Šis namas juk tavo, Marti.
Mūsų. Jis - mūsų. Mes - šeima.
Ne, ne. Nenoriu tau trukdyti.
Ne. Visiškai ne.
Nes jei jausiu, kad tau trukdau, negalėsiu rašyti.
Kodėl taip kalbi? Man būtų garbė.
Turiu jausti palaikymą.
Tai ir jausi palaikymą. Čia jį tikrai pajausi.
Labai norėčiau padėti tau parašyti tą knygą.
Prasivalysi savo galvą, ir įkvėpimas tikrai ateis.
Visiems bus gerai.
Nežinau.
Turiu apie tai pagalvoti, Marti.
Prašau... Pasilik.
Gerai.
Rytoj Bonė su vaikais grįš į miestą,
o mes pradėsime dirbti.
Gerai. Taip.
Ačiū tau.
Viso, mano mėgstamiausios jūrų pabaisos.
- Viso, dėde Marti. - Viso, dėde Marti.
Marti, tik neišvesk jo iš kelio.
Nepažadu.
- Viso. - Viso.
Taigi, pasimatysim... po kelių savaičių?
Na, pažiūrėsim.
Mano pacientai žino, jog atostogauju, tad...
- Aišku. - Bet labai tavęs lauksiu,
kai tik turėsiu pirmąją versiją. Tiesa, Marti?
Žinoma.
Gerai, pasilinksminkit, vyručiai.
Mes nesilinksminsim, o dirbsim.
Tą ir norėjau pasakyti.
- Viso, mergaitės. - Viso, tėti.
Jau jūsų pasiilgau.
Tik nepersidirbk, gerai?
Nes žinau, koks būni, kai tave aplanko stiprūs išgyvenimai.
- Tik nevaidink čia psichologės. - Tik šiaip sakau.
Tu kartoji, jog tau viskas gerai, bet aš nesu tuo tikra.
Marti.
Kas? Viskas gerai?
Taip. Metas keltis.
Ką? Kiek valandų?
Metas pradėti darbą.
Gerai. Taip.
Jis pabeldė ir lėtai atidarė duris į jos miegamąjį.
Ji sėdėjo priešais veidrodį
ir lėtai dažėsi lūpas.
Blyškiai rožinės spalvos lūpdažiu. Turbūt iš Paryžiaus.
„Iš Paryžiaus.
- Turbūt.“ - „Tu buvai teisi“, - tarė jis.
„Kūnas buvo ten, kur sakei.
Po tiltu. Su vienu batu ant kairės kojos.“
„Vienu batu ant kairės kojos.“
„Bet tu jo nenužudei.“ „Iš kur žinai?“ - paklausė ji.
Ir aš norėjau to paties paklausti.
Jis galė...
Ne. Neatsiliepk.
- Ne, atsiliepsiu, maža kas. - Nepameskim minties.
- Klausau. - Sveikas, Marti. Briusas. Kaip sekasi?
- Viskas gerai. Ačiū, Briusai. - Dieve mano.
Ar galėtume pakalbėti apie AFC?
- Ne, mes dabar dirbam. Dirbam. - Ne dabar, Briusai.
Netrukus pakalbėsim.
- Pažadu. - Taip, bet... Marti...
- Atleisk, Aikai. - Kur ten baigėm?
Susikaupk.
ŽYDŲ SAVAITĖ
Ir tuomet staiga...
Palaukit, palaukit. Žinai, ką?
Marti! Ei, Marti! Ateik. Susipažink su mano naujais draugais.
Pateikiau jam naują pasiūlymą. Pasielk teisingai. Nesvarbu.
Marti! Ateik. Susipažink su visais.
Tai - Markusas. Brokas, Kingslis ir Lenoksas.
Visų jų vardai yra pavardės. Juokinga.
Sveiki, malonu susipažinti.
Sveikas, Marti.
Šaunūs vyrukai. Jie dirbo 75 val. per savaitę,
ir dabar pelnytai ilsisi.
- Tiesa? - Taip, po velnių!
Kaip tau čia patinka?
Nuostabi vieta, taip.
Matai kepsninę? Ji didesnė už tavo namą.
Milžiniška. Taip.
O koks baseinas, matai?
Inksto formos. Niekad neprašausi.
Renkis ir šok pas mus. Nuogutėlis. Gali? Nagi!
Šok!
Aš labai prakaituotas.
- Prakaituotas? - Nagi, Marti.
- Nagi. - Juk nenorit, kad priprakaituočiau.
- Šok tik čionai. - Pirmyn, Marti.
Klausykit, aš mielai, tik...
Turiu daug darbų, verčiau grįšiu prie jų.
- Marti. - Malonu buvo susipažinti.
- Taip. - Dar pabūk. Žiūrėk. Marti!
Marti, nagi!
Sugadino visą džiaugsmą.
Atleiskit, bičiuliai. Verčiau grįšiu į savo pragarą.
Buvo labai smagu pas jus pabūti.
Beje, gal galėtumėte truputį pritildyti muziką?
Man ji labai patinka, bet Marčiui šiandien turbūt jo dienos.
Vargšelis Martis!
Iki.
Įpilk man.
Na ir šūdžiai.
- Tie vyrukai? - Pralobę iš rizikos draudimo fondų.
Negaliu tokių pakęsti.
Gera žinia ta, kad savininkas skiriasi, ir skyrybos tikrai bjaurios.
- O, ne. - Taip.
Jis nori kuo greičiau parduoti namą.
Tad galbūt galėtum pasiūlyti mažiau, ir jis sutiktų.
Vargšas Bobas.
Paskambink savo nekilnojamojo turto agentui.
- Nežinau. - Gal išprotėjai?
Turėtum geriausią namą Sautamptone.
Tau gaila to medžio, ar ne?
- Suk kairėn. - Tai - nuotykis.
Taip.
- Gerai, tiesiai. Tiesiai. - Gerai, į dešinę. Dabar vėl tiesiai.
- Į dešinę. Dabar... - O dabar?
- Man apsisuko galva. - Ar žinai, kur esi?
Neįsivaizduoju.
- Gerai, dabar sustok. Aš tik... - Taip. Ką?
- Gerai. - Taip.
Gerai, atsimerk.
Taip, tavo akių daugiau niekad nebeerzins tos bjaurios mėlynos plytelės.
- Niekada. - Niekada.
Sienoje liko skylė.
Viskas bus sutvarkyta.
- Bus... Aš matau. - Taip.
Monochromatinė nesąmonė.
Žinai, ką? Ten mano tėvai matuodavo mane ir Filisę.
Vargeli.
Kai pagalvoji, kaip smagu. Buvau tik tokio ūgio.
Varge. Tą vasarą Filisė kaip reikiant išstypo,
- ir aš labai pavydėjau. - Jie jau mirę.
- Ką? - Marti, privalai juos paleisti.
Tikrai, šis namas - net ne muziejus, o kapas.
Žinai, kartais man atrodo, jog aš su tavimi dirbu,
bet tu, rodos, su savimi nedirbi. Supranti, ką noriu pasakyti?
Atleisk. Aš pasistengsiu, pažadu.
Nepyk ant manęs.
Aš nepykstu. Tik...
Marti, nusiramink.
Kvėpuok. Negadink širdies.
Viskas bus puiku. Čia dar nepabaigta. Bus gražu.
- Patikėk. - Gerai.
Taigi, pakalbėjau su nekilnojamojo turto agentu.
- Tikrai? Ir ką jis pasakė? - Nieko gero.
Ką konkrečiai?
Liepia jokiu būdu nepirkti to namo.
Nes jo pamatus reikia sutvirtinti, yra problemų su vietine kanalizacija.
Kodėl jis taip sako?
Žinai, ką? Jis pats turbūt nori nusipirkti tą namą.
Ne. Jis - senas šeimos draugas. Jis tik nori mane įspėti.
Nesąmonė. Jis žino, kad sėdi ant maišo pinigų. Ir nori pasiimti dalį.
Nemanau.
Jis meluoja, Marti.
Klausyk, turime veikti greitai. Ar paskambinai medkirčiui?
Ne.
Kodėl ne?
Ko įsikabinai į tą medį, bliamba?
Nežinau. Jis man kelia daug sentimentų.
Sentimentų... Gal tas medis tave augino?
Ne.
Ne? Ar tas medis keitė tau sauskelnes? Gamino valgį?
Apmokėjo tavo mokslus?
Ne tą noriu pasakyti.
O ką nori pasakyti? Tu gal jį įsimylėjęs?
Marti, prieš daugybę metų tvirtinai, kad niekad nebuvai įsimylėjęs,
bet pamiršai pasakyti, jog esi įsimylėjęs medį.
Jis man tik labai patinka.
Patinka? Kaip patinka? Traukia seksualiai?
Nes atrodo, jog labai norėtum padulkinti tą medį.
Nenoriu jo dulkinti.
Aš juokauju.
Jaučiu, kad jei kas ir turi bėdų dėl šio medžio, tai tu.
Sakiau, jog nenoriu jo nukirsti, o tu to negirdi.
Atrodo, jog kažkodėl tu nekenti to medžio.
Atrodo, kažkas nori pavaidinti psichologą.
Užsiimi mano psichoanalize?
Ne. Aš tik... Nesuprantu...
Viską tu supranti, Marti.
Bet pažiūrėkim, ar sugebėsiu tau padėti, Marti.
Tavo jausmai tam medžiui nėra sveiki.
Ir tai susiję su tavo motina.
Tavo motinos meilė tau nebuvo sveika,
ir tave tai labai stipriai paveikė.
Froidas pasakytų, kad šis medis yra tavo motinos falas.
Didžiulis ir grėsmingas jos nederamos aistros tau totemas.
- Tai ne... - Taip.
Arba jos gimdos kanalas, kuris stengiasi įtraukti tave atgal.
Tavo motina neleido tau suaugti,
tad likai emocionaliai ir seksualiai nesubrendęs.
Ir tai - tragedija, bliamba!
Liaukis, prašau.
Suprantu, Marti, suprantu. Sunku.
Tiesa visuomet skaudi, bet išgyti gali tik šitaip.
Aš tave myliu tikra meile. Aš tavęs neįskaudinsiu.
Užtikrinsiu, kad žydėtum taip, kaip šis medis.
Gerai.
Suprantu.
Tai ką darysim?
Nežinau.
Vis tiek nežinai? Maniau, kad apnuoginome tavo sielą ir širdį.
Maniau, kad įvyko persilaužimas.
- Aš tik gaištu laiką? - Ne, žinoma, ne.
Žinai, ką? Turbūt esu niekam tikęs psichologas.
Ne. Netiesa.
Ne, manau, tikrai esu niekam tikęs psichologas,
nes tu tikrai nepatobulėjai.
- Žinai, aš pasiduodu. - Ne.
Puiki... Taip. Puiki mintis.
Nebereikia man nei tavęs, nei terapijos.
Ne, viskas gerai. Nesijaudink.
Susirinksiu daiktus ir dingsiu iš tavo gyvenimo.
PO VIENERIŲ METŲ
Ką čia veikia Perla? Jis juk ne jos tėvas.
Taip, bet jis ją išaugino, ji jį mylėjo.
VOLFGANGAS HERŠKOFAS 1907-1990
Galvojau, kad jau išverkiau visas ašaras.
Sveika išsiverkti.
Kaip ten sakydavo Volfas?
Jis sakydavo: „Mama ir vėl šlapia bala.“
Arba: „Nepamirškit gerti vandens. Nes viską išverksit.“
Kaip tau sekasi?
Gerai, mama.
Žinau, kad tau sunku.
Ne. Nieko sunkaus.
Aikai.
Įtikti žmogui, kuris nemokėjo parodyti meilės.
Mielasis, paklausyk.
Viskas gerai.
Jis labai to norėjo.
Nepakankamai.
Praradęs Boruchą, jis negalėjo leisti sau pamilti dar vieną sūnų.
Juk gali tą suprasti, tiesa?
Ne.
Turiu naujienų.
Pirkimas pagaliau baigtas.
Taigi, abu namai - mano.
Sveikinu.
Paskambinau statybininkams, jie nugriaus tvorą.
Ne, nugriaukim ją dabar.
Pirmyn.
Jėzau.
Tau viskas gerai?
Surenkime vakarėlį.
Įkurtuvių vakarėlį.
Išvertė Akvilė Katilienė