- Gyerünk, bébi! - Ez az! Micsoda dobás! Szép, Marty.
Pontrablás a Palánk utcában.
- Pontrablás a Palánk utcában. - Várjatok. Pillanat, srácok.
Gyerünk!
Halló? Igen.
Oké.
Gyere. Siess már!
Jó, köszönöm. Viszhall.
- Minden rendben? - Igen, meghalt az apám.
- Jól van, labdát. Dobd be. Mehet. - Meghalt az apád?
Jó. Dobd be, mehet.
- Hogy érted? Tényleg meghalt? - Tessék.
Az agyturkász a szomszédból
A WONDERY ÉS A BLOOMBERG PODCASTJA ALAPJÁN
Már kis totyogósként tudtam, hogy apám elvesztette a szüleit,
mert nem voltak nagyszüleim.
Gyerekként tudtam, meghaltak a testvérei is, mert nem volt nagybátyám, nagynéném.
Csak kamaszként tudtam meg, hogy a feleségét is elvesztette.
Csak felnőttként tudtam meg, hogy a gyermekét is elvesztette.
Amikor kiszabadult a táborból, úgy jött ide, hogy mindent elveszített.
Nem tudjuk rendesen gyászolni apámat, ha nem gyászoljuk az első feleségét.
Ha nem gyászoljuk a bátyámat, Boruchot.
Nagyszerű ember volt.
Egy h...
Egy hős, ha úgy tetszik.
Merő hála és alázat tölt el,
hogy Wolfgang Herschkopf fiának mondhatom magam.
Dr. Herschkopf, őszinte részvétem.
Fantasztikus volt a gyászbeszéde.
Köszönöm. Köszönöm.
- És köszönöm, hogy eljött. - Igen.
- Csütörtökön találkozunk? - Persze.
Arra gondoltam, most, hogy jön a vakáció, nos...
Csak arra gondoltam, esetleg nem akartok-e lejönni a hamptonsi házba
az emléknapi hétvégére.
Hű, ez nagyon kedves tőled, Marty. Én...
De már egy csipet csapat vagyunk. Nem akarok alkalmatlankodni.
Szeretném, ha a srácok is jönnének. Van medence. Pancsolhatnak.
Akárhogy is, most nem vagyok nagyon jó társaság.
Néha, amikor a sívának vége, és visszaállnak a dolgok,
az, tudod, még nehezebb időszak lehet.
Gondoltam...
talán jó lenne olyan helyen lenned, ahol lazíthatsz, és gondoskodnak rólad.
Esetleg kicsit kosarazol.
Ez nagyon figyelmes tőled, Marty.
Mit gondolsz, csucsu?
Mondjuk, Hamptons, medence... A lányok biztos imádnák.
Sütünk-főzünk. Bandázunk.
Szerintem ez tényleg jót tenne neked, dr. Ike.
Tényleg jól hangzik. Egy hétvége?
Hát, hallod a hölgyet. Elfogadjuk.
Remek!
- Köszönöm, Marty. - Nagyon szívesen.
- Köszönöm, Marty. - Nincs mit.
Ez a legkevesebb mindazok után, amit értem tettél.
Hűha.
Szia, Marty.
Hahó, srácok. Sziasztok, lányok.
Hagyjátok a táskákat. Gyertek. Körbevezetlek.
- Hú, tetszik a lambéria. - Ó, igen.
- Köszönöm. - Meg ez a sok nautikália.
- Nincs ilyen szó. - Gyertek ki.
Ezt látnotok kell. Jó?
Hűha.
Isten hozott. Érezzétek otthon magatokat.
Gyönyörű birtokod van.
Igen, a mi Martynk valóságos Jay Gatsby.
És az ott milyen fa?
Az egy cseresznyefa. Itt van, mióta világ a világ.
És te mióta vagy itt, Marty?
Ez a családomé az 50-es évek óta.
Nagyon szerencsés vagy, hogy ezt örökölted, Marty.
Nem mindenkire hagynak hamptonsi házat.
Apám rám csak a félig halló jobb fülét hagyta,
meg egy rakás műszálas nadrágot.
És hogy érzed magad?
Ez nem az a kérdés, amit a szakmámban nekem tesznek fel.
Azt elhiszem.
Jól vagyok.
Köszönöm, barátom.
Akarsz szundítani egyet, vagy... sétálni?
Netán enni?
Tekints úgy rám, mint a recepciósodra. Segítek, amiben kell.
Ez nagyon kedves tőled, Marty.
Nagyon kedves és felesleges. Igazán örülünk, hogy itt lehetünk.
És... itt is vagyunk.
Dobpergés. A konyha.
Hű. Hű. Hű, beléptünk egy időgépbe, he?
Mi az, megint 1952 van?
Ike.
Viccelek, viccelek. Mindig ezt csináljuk.
Némi felújítás ráfér, az igaz. Csak nem nagyon értem rá.
Én megértem. Ez nagy falat.
Ez az anyukád?
- Olyan csinos volt. - Igen.
- És az apád. - Aha.
Annyira olyan, mint te.
Biztos hiányoznak.
- Anyu, kaphatok egy bagelt? - Szentségit.
Nagyon tetszetős pár voltak, Marty.
De idehallgass. Tudom, nehéz ezt hallani.
Azzal nem tiszteled meg őket, ha a múltban élsz.
Most temettem el apámat. Tudom, miről beszélek.
Tudom én.
Tíz éve haltak meg, Marty, de ez a hely egy... egy múzeum.
A szüleid azt akarnák, hogy boldog légy. Hogy élvezd az életet.
- Igaz? - Persze.
Tovább kell lépned.
Ha nem magadért, tedd meg értük.
Gyere. Harapjunk valamit.
Jól van. Szóval itt van a nagy hálószoba.
Milyen bájos!
Hű! Nézd a kilátást.
Hű, tetszik az amerikai stíl.
- Hová tegyük a cuccunkat? - Az attól függ.
Két hálószoba van a házban, és van egy hálószoba a vendégházban.
Vendégház? Flancos.
Tudjátok, mit? Miért nem alszotok itt?
Mi? Nem, ez őrület. Nem rúgunk ki a nagy hálószobából.
- Ragaszkodom hozzá. - Szó sincs róla.
Marty, ez abszurd. Szerintem beszuszakoljuk magunkat a vendéghálóba.
Ez így logikus. Ti itt vagytok. A lányok a hall túloldalán. Így a jó.
Én alszom a vendégházban a hétvégén.
Tényleg?
Amúgy nem is rossz ötlet. A lányok fent vannak hajnalok hajnalán.
Ez igaz.
Jól van. Akkor megegyeztünk.
Ó, ne!
Megtámadtak a tengeri szörnyek! Segítség!
Csináltam neked jegeskávét, ha sikerül elmenekülnöd.
- Olyan hosszúak a csápjaik! - Elkaplak.
Jól vagy?
Igen, jól vagyok.
Itthon érzem magam, tudod, csucsu?
Jó érzés.
Ez nagyon nagyvonalú Martytól.
Hát, ő hívott meg minket.
- Ez az! Szép hasas! - Ő akarja, hogy itt legyünk.
Meg kell tanulnod jó szívvel elfogadni a vendégszeretetet.
Ez a kulcsa annak, hogy jó vendég legyél.
Nem, csak kedves tőle, ez minden.
Jó, de ezzel segítünk neki. Tudod...
Szerinted jó móka neki egyedül lógni ebben a vén házban?
Csak nem akarom kihasználni őt, tudod?
De ő magányos, Bon.
És mi a magány legjobb gyógymódja?
Egész nap dobálhatlak.
A társaság. A társaság a legjobb gyógymód. Nézz rá.
- Én jövök, én jövök! - És dobás!
Remekül mulat.
Hónapok óta először nevet.
Én nem Marty miatt aggódom. Hanem miattad.
Jól vagyok.
Jól van, srácok.
Nem lehet. Nem lehet. Befelé!
Mi ez?
- Gondolom, zene? - Bulit tartanak?
Nem, többen bérlik a házat.
A szomszédom nyárra kiadja, hogy fedezzék a jelzálogot.
Drágám, gyere vissza.
Drágám, hagyd.
Wall Street-i idióták. Azt hiszik, minden az övék.
Szerintem csak szórakoznak. Ahogy mi is.
És én igazából szeretem ezt a zenét.
Tojd le őket. Én is ezt teszem.
Tudod, mit? Gyere, Marty. Menjünk be a városba.
- Szerzünk ellátmányt. - Miféle ellátmányt?
Tudod. Némi bort. Némi húst. Egy rakétavetőt. Viccelek.
- Komoly? - Aha.
Nem akarsz inkább csak lazulni?
Nem! Megmutatom a szomszédoknak, hogy kell ezt csinálni.
- Gyerünk. - Jól van. Jól van.
- Tessék, lányok. - Fiúk, ne maradjatok sokáig.
Szevasz, Ken.
Szervusz, Marty.
Szia, Elise.
Dr. Ike Herschkopf.
Dr. Ike. Á, örvendek.
Épp indulunk a parti klubba.
Ken megbuggyant, és vett egy katamaránt.
Remélem, rájövök, hogy kell használni. Megyek, Franciaország.
- Csodás napot. - Viszlát.
Ja, ez Ken. Sokaknak ő a bankára.
- Roy Scheidernek, azt hiszem. Igen. - Roy Scheidernek dolgozik?
Aha. Mikor legutóbb láttam, vele volt.
Ja, Kennek vannak jegyei a US Openre. Valamilyen boxba.
De nem igazán az én világom.
Roy Scheider.
Ken mióta él itt?
Rá mondjuk azt, hogy „ősgazdag”.
Mennyire ős?
Jó ég, nem tudom. Holland ősök?
Tessék, ez kell. Piros a szemetek.
Tengeri szörnyek, csatára fel!
- Drágám. Megjöttünk. - Éljen!
Ihatnánk a naplementére.
- Nézzenek oda. - Aha.
Bementem az áruházba.
- Remekül nézel ki. - Remekül is érzem magam.
Anyu és apu csókolóznak.
Induljon a buli.
Oké.
Szóval úgy érzem, hogy fejlődök.
Igen. Fejlődsz.
Mint személy, hihetetlenül fejlődsz.
Ugyanezt meg kell tenned
- a környezeteddel. - Hogy érted?
Az otthonod a személyiséged kivetülése.
Ahogy egyre jobban érzed magad a bőrödben,
ahogy egyre hitelesebb vagy, egyre befogadóbb az emberekkel,
ezt meg kéne tenned az otthonoddal is.
A lakásommal?
Nem, én igazából inkább a hamptonsi házra gondoltam.
Tedd olyan hellyé, amilyen te akarsz lenni.
Olyan hellyé, ahol mások lenni akarnak. Nyitottá, befogadóvá.
Nem tudom.
Egy kis képzelőerővel és egy kis munkával
az a hely hihetetlen lehetne,
és sokkal inkább tükrözné azt, hol tartasz most.
Igen, gondolom.
Egy olyan hely lenne, ahová megérkezik az ember a városból,
és azt mondja: „Nahát.”
Mert megérdemled, Marty. Bizony. Megérdemled.
Mondd ki. „Megérdemlem.”
Megérdemlem.
- Újra. - Újra?
Megérdemlem.
Újra.
- „Megérdemlem.” Újra.
- Megérdemlem. - Újra.
Megérdemlem.
Jó érzés, nem?
- Ezt nézd meg. A szomszéd ház... - Igen?
- Tudod, a baromtanya? - Igen.
- Most eladó. - Oké.
- Meg kéne venned azt az ingatlant. - Mi?
- Meg kell venned azt az ingatlant. - Már van egy házam.
Hát, igen, a szüleid háza, de nem akarsz egy saját házat?
Mondjuk, nem igazán.
Nem erről ábrándozik minden férfi? Saját várról?
Add el a házadat, és vedd meg azt.
- Nem kell nekem. - Marty. Elnézést.
- Egy szóra? - Bruce. Mi... épp tárgyalunk.
Jó, itt vannak a havi számlák, és szeretném, ha megnéznéd.
- Remek. Hagyd kint őket. - Igen, kösz, Bruce. Köszönöm.
Majd sorra kerül.
Az egy sokkal jobb ház. Nagyobb. Eszméletlen medencéje van.
Az enyémet jobb’ szeretem.
Persze. Oké. Hát, jó.
Csak egy javaslat.
Megyek az irodámba.
De a felújítás klassz ötlet a részedről.
Tényleg?
Ó, abszolút. Szerintem azt tényleg meg kéne csinálnunk.
Én készen állok. Csak nem tudom, hol kezdjem.
Mondjuk, megmutathatom. Ha akarod.
Nagyon szeretném.
Lejönnétek a lányokkal a hétvégén?
Ó, nem. Nem, nem. Élvezd csak ki egyedül.
De egyedül nem élvezem. Gyertek.
Kérlek. Legalább belekezdhetnénk.
Nem baj, ha egy újabb hétvégét kell a vendégházban töltened?
Kezdem azt hinni, hogy ott talán jobb neked.
Megfelel.
Hűha.
Megkergetlek.
Jó, oké.
Na, látod, máris mennyivel frissebbnek hat?
Mint egy új kezdet.
Igen.
Azt hiszem, ezt talán megtartom.
Persze. Ja, természetes.
Ahogy akarod.
Hé, csapjunk nagy bulit.
Ez a herém volt.
Ike, Ike, ez övön aluli.
Te aztán nem vagy semmi.
- Te kezdted. - De egy lükepék vagy.
Hé, gondolkoztam.
Mi lenne, ha ahelyett, hogy eladod ezt a házat,
megvennéd a szomszéd házat, és egyesítenéd a kettőt?
Figyelj, mi lenne, ha...
Oké, mi lenne, ha betennél egy gyönyörű teniszpályát,
aztán pont mellé egy kosárpályát?
Aztán lenne egy kis kiülős rész.
Mögötte meg egy bárpult.
Nagyobb medencéd lenne.
És ezt nézd. Van hely egy minigolfpályának is.
- Aha. - Igen.
Csak annyit kell tenned, hogy kitisztítod azt a részt.
Szabadulj meg a fától, és egy nap alatt 250 000 dollárral többet ér az ingatlanod.
Van egy páciensem, aki ilyen fás fickó. Fel kéne hívnod.
Én ki nem vágom azt a fát. Soha.
Mi? Hogy érted?
Azt a fát a szüleim ültették, mikor megvették a házat.
Phyllis és én kis korunkban mindig felmásztunk rá.
Aztán az ő gyerekei másztak rá mindig.
Anyám konkrétan beszélt ahhoz a fához.
Minden reggel felkelt, és azt mondta: „Jó reggelt, fa.”
Szerette azt a fát.
Furán hangzik. Én is szeretem azt a fát.
Anyád beszélt egy fához. És válaszolt?
Nem tudom. Talán.
Hé.
Hé, mi ez? Gyere. Folytassuk a festést.
Tudod, ha bármikor akarsz beszélni apádról, vagy bármiről.
Ez nagyon édes.
De hogy téged idézzelek: „Rendben vagyok.”
Csak úgy értem, mindig azt mondtad: „Oké, ha az ember nem oké.”
Biztos hiányzik.
Nézd, Marty. Köztünk szólva, nem volt épp mintaapa.
Remek ember volt, de nem remek apa.
- Nagyon sajnálom. - Nem kell.
Megbékéltem ezzel,
mert tudom, hogy szeretett a teste minden sejtjével.
Hát persze.
Csak nem tudta kimutatni a szeretetét.
Meg tudok bocsátani, el tudom engedni.
Istenem, szeretek itt lenni, Marty.
Bárcsak ne kéne elmennetek holnap este.
Jó lenne.
Van valami a természetben, amitől átértékelem az életem.
Táncoltam egyet a kreatív énemmel.
Egy regényen dolgozom.
- Ez remek. - Tényleg remek.
És úgy érzem, talán szabadságot kéne kivennem, és erre kéne koncentrálnom.
Kell egy kis szünet.
El kell vonulnom.
El? Mi elől?
Minden elől, tudod?
El akarok menni valahová, ahol csak ülök és írok egy darabig.
Tényleg? Hová?
Nem tudom. Talán Jeruzsálembe. Ott nagyon szeretek.
Úgy érzem, hív engem.
És akkor alijázhatnék is, amit mindig meg akartam tenni.
Hogy érted, hogy... Bocsánat, csak... Az egész olyan...
Nézd... Tetszik az ötlet, hogy szünetet akarsz tartani ehhez...
de Jeruzsálem?
Őrültségnek tűnik odáig menni, amikor minden itt van, ami kell neked.
Itt? De ez a te házad, Marty.
A miénk. Ez a miénk. Egy család vagyunk, rémlik?
Nem, nem. Nem akarom úgy érezni, hogy útban vagyok.
Nem. Nem, nem. Egyáltalán nem vagy.
Mert ha úgy érzem, útban vagyok, az engem nagyon leblokkol.
Ne mondj ilyet. Megtisztelő lenne.
Éreznem kell, hogy a környezetem támogat.
Támogatna. Ez támogató környezet lenne.
Szívesen segítenék szerkeszteni a könyvet.
Kitisztíthatnád a fejed, áramolhatna a kreatív inspiráció.
Ezen mindenki nyerne.
Nem is tudom.
Át kell gondolnom, Marty.
Kérlek... Kérlek, maradj.
Jól van.
Bonnie-t és a lányokat visszaküldjük a városba holnap, és elkezdjük a munkát.
Rendben. Jó.
Köszönöm.
Pápá, kedvenc tengeri szörnyeim.
- Pá, Marty bácsi. - Pá, Marty bácsi.
Marty, ne vidd rossz utakra.
Semmit sem ígérhetek.
- Szia. - Szia.
Mikor látlak? Néhány hét?
Hát, még meglátjuk.
A páciensek tudnak a rövid alkotói szabadságról...
- Oké. - De biztos visszakaptok,
ahogy kész az első változat. Igaz, Marty?
De mennyire.
Jó. Akkor jó mulatást, fiúk.
Mi most nem mulatunk. Dolgozunk.
Oké, nem így értettem.
- Pá, lányok. - Szia, apu.
Máris hiányoztok.
Hé, ne dolgozz túl keményen, jó?
Mert tudom, milyen leszel, mikor megrázkódtatás ér.
- Ne játszd velem a pszichológust. - Csak mondom.
Hajtogatod, hogy jól vagy, de nem vagyok biztos benne.
- Marty. - Mi az? Minden rendben?
Ja, ja, ja. Ideje felkelni.
Mi? Mennyi az idő?
Pont munkaidő van.
Oké. Jól van.
Kopogott... és lassan benyitott a nő budoárjának ajtaján.
A nő ott ült a tükör előtt,
és lassan rúzsozta ajkát.
A rúzs dusty pink volt. Parisian, esetleg.
„Parisian.
- Esetleg.” - „Igaza volt” - közölte a férfi.
„A holttest ott volt, ahol mondta.
A híd alatt. A bal lábán bakancs.”
„A bal lábán bakancs.”
„De nem maga ölte meg.” „Honnét tudja?” - kérdezte a nő.
Én is ezt akartam kérdezni.
Meg tud...
Ne, ne, ne. Hagyd. Ne vedd fel.
- Nem, jobb, ha felveszem, hátha... - Ne törd meg a lendületet.
- Halló. - Szia, Marty, itt Bruce. Hogy vagy?
- Ó, jól vagyok. Köszönöm, Bruce. - Az ég szerelmére.
Beszélhetünk az AFC-ről?
- Ne most, dolgozunk. - Ne most, Bruce.
- Hamarosan beszélünk. Ígérem. - Jó, de... Marty...
- Bocs, Ike. - Hol tartottunk?
Koncentrálj.
ZSIDÓ HÉT
Aztán hirtelen...
Várjatok. És én... Tudjátok, mit?
Marty! Hé, Marty! Gyere át. Gyere, bemutatlak a barátaimnak.
Új ajánlatot adtam. Helyesen tettem. Mindegy.
Marty! Gyere. Gyere. Bemutatlak mindenkinek.
Ő itt Marcus, Brock, Kingsley és Lennox.
Mindenkinek családnév a keresztneve. Óriási.
Üdv, nagyon örvendek.
- Szia, Marty. - Szia, Marty.
Ők a legjobb arcok. Heti 75 órát dolgoznak,
és most végre élvezik a megérdemelt pihenést.
- Jól mondom? Jól mondom? - Naná!
Milyen ez a hely már, nem?
Nem mindennapi. Igen.
Látod a grillezőt? Nagyobb, mint a házad.
Szupernagy. Igen.
Na és ez a medence?
Vesealakú. Mindig bejön.
Nem mersz levetkőzni és becsobbanni. Tök pucéran. Na? Gyere!
Csobbanj! Csobbanj! Csobbanj!
Tudjátok... Túl izzadt vagyok.
- Izzadt? - Gyerünk, Marty.
- Gyere. - Összeizzadnám a vizet.
- Csobbanj. - Gyere, Marty.
Figyu, szeretnék, de épp...
benne vagyok egy csomó mindenben, jobb, ha folytatom.
- Ó, Marty. - Nagyon örültem.
- Jó. - Csak most jöttél. Figyu... Marty!
Marty, jaj, ne már!
Milyen ünneprontó.
Bocs, srácok. Jobb, ha visszatérek a személyre szabott poklomba.
De jó volt egy kis pihenőnap.
Apropó, le tudnátok halkítani a zenét egy pindurit?
Én imádom, de Martynak szerintem megjött.
Ó, szegény Marty!
Szeva.
Tölts még.
Ez egy rakás kibaszott pöcs!
- Mármint ők? - Kiváltságos bróker söpredék.
De nem bírom!
A jó hír, hogy a tulaj épp nagyon durva váláson megy keresztül.
- Ó, ne! - De.
Gyorsan el kell adnia.
Valószínűleg ha kevesebbet kínálnál érte, el kéne fogadnia.
Szegény Bob.
Beszélj az ingatlanosoddal.
- Nem is tudom. - Megőrültél?
Tiéd lenne a legjobb ház Southamptonban.
A fáról van szó, igaz?
- Balra. - Micsoda kaland.
Tényleg az. Tényleg az.
- Jó, egyenesen. - Jól van. Egyenesen megyek.
- Most jobbra fordulsz. Most... - És most?
- Elszédülök. - Tudod, hogy hol vagy?
Megsaccolni se tudnám.
- Oké, most állj meg. Majd így... - Jó. Mi az?
- Oké. - Jó.
Jól van. Nyisd ki a szemed.
Bizony, soha többé nem kell ezt az áfonya poklot bámulnod.
- Soha többé. - Soha többé.
Lyukak vannak a falon.
Még nincs kész.
- Olyan lesz... Van egy elképzelésem. - Aha.
Ez a monokróm marhaság...
Nézd csak. A szüleim itt mérték meg Phyllist és engem.
Te jó ég.
Hát nem vicces belegondolni? Csak ekkora voltam.
Te jó ég. Ez volt az a nyár, mikor Phyllis nagyon megnyúlt,
- é-é-n meg annyira irigy voltam. - Meghaltak.
- Mi? - Marty, el kell engedned őket.
Esküszöm, ez a ház, ez nem is múzeum, ez egy kripta.
Tudod, néha úgy érzem, hogy én dolgozom rajtad,
de szerintem te nem dolgozol magadon. Érted, hogy mondom?
Sajnálom. Sajnálom. Ígérem, jobban fogok igyekezni.
Ne haragudj rám.
Nem haragszom. Csak...
Marty, nyugi.
Lélegezz. Ez árt a szívednek.
De klassz lesz. Még nincs kész. De klassz lesz.
- Bízz bennem. - Oké.
Na, most beszéltem az ingatlanossal.
- Tényleg? Mit mondott? - Rossz hírt.
Ezt hogy érted?
Azt mondja, semmiképpen sem szabad megvenni azt a házat.
Alá kell dúcolni, és a szennyvízülepítő sosem működött.
Miért mondja ezt?
Tudod, mit? Magának akarja megvenni a házat.
Ó, nem. Nem. A család régi barátja. Csak figyelmeztetni akar.
Baromság. Tudja, hogy ez igazi aranybánya, és ő is akar belőle.
Nem hinném.
Hazudik, Marty.
Na, figyelj, gyorsan kell lépnünk. Felhívtad a fás fickót?
- Nem. - Miért nem?
Mi van veled, meg ezzel a kurva fával?
Nem tudom. Gondolom, érzelmi értéke van.
Érzelmi ér... Ez a fa nevelt fel?
Nem.
Nem? Ez a fa pelenkázott? Ez a fa főzött rád?
Fizette a taníttatásod?
Nem igazán ezt akartam mondani.
Mit akarsz mondani? Szerelmes vagy a fába?
Évekkel ezelőtt azt mondtad, sosem voltál szerelmes,
de azt nem említetted, hogy egy fába vagy szerelmes.
Egyszerűen imádom.
Imádod? Hogy imádod? Szexuálisan?
Mert nekem ez szenvedélyesen hangzik, talán meg akarod kúrni a fát.
Nem akarom megkúrni a fát.
Csak viccelek.
Úgy érzem, ha valakinek gondja van ezzel a fával, az te vagy.
Mondtam, hogy nem akarom kivágni, de te... nem engedted el.
Valamiért olyan, mintha gyűlölnéd ezt a fát.
Szóval az őrültek elfoglalták a diliházat, mi?
Te pszichoanalizálsz engem?
Nem. Nem, nem. Csak... Csak nem értem...
Nem, tényleg nem érted, Marty.
De nézzük, tudok-e segíteni.
A fával kapcsolatos érzéseid nem egészségesek.
Az egész az anyádra vezethető vissza.
Ahogy anyád szeretett, az nem volt egészséges,
és ez a kórtanod mélyén gyökeredzik.
Egy freudista azt mondaná, ez a fa anyád fallosza.
Az irántad érzett helytelen vágyának nagy, égbe meredő totemoszlopa.
- Ez nem... - De!
Vagy ez az ő szülőcsatornája, ami megpróbál visszaszippantani.
Anyád nem hagyott téged felnőni,
és ezzel érzelmileg és szexuálisan megbénított.
És ez egy kibaszott tragédia!
Kérlek, hagyd abba.
Tudom. Tudom, Marty. Ez nehéz.
Az igazság nehéz, de ez az egyetlen mód a gyógyulásra.
Én megfelelően szeretlek. Nem foglak bántani.
Gondoskodom róla, hogy virágozz, mint ez a fa.
Oké.
Tudom. Tudom.
Akkor most mit teszel?
Nem tudom.
Még most sem? Azt hittem, belenéztünk a szívedbe, lelkedbe.
Azt hittem, áttörést értünk el.
- Csak vesztegetem az időm? - Nem. Dehogy.
Lehet, hogy szörnyű pszichológus vagyok.
Nem, nem. Nem vagy az.
Azt hiszem, szörnyű pszichológus lehetek,
mert nyilvánvalóan nem haladtál semmit.
- Talán fel kéne adnom. - Nem.
Remek. Ez az. Remek ötlet!
Feladlak téged, és feladom a terápiát!
Nem, semmi gond. Ne aggódj.
Összecsomagolok, és eltűnök az életedből.
EGY ÉVVEL KÉSŐBB
Pearl egyáltalán miért van itt? Neki nem volt az apja.
Igen, de ő nevelte fel, és Pearl szerette.
Nem hittem, hogy maradt még könnyem.
Jó kiengedni.
Wolf mit mondott mindig?
Azt mondta: „Anya megint ereszt.”
Vagy hogy: „Ti ketten igyatok vizet. A végén még szárazra sírjátok magatokat.”
Hogy vagy?
Jól vagyok, anya.
Tudom, hogy ez nehéz neked.
Nem, igazából könnyű.
- Ike. - Nem, már nem kell megfelelnem neki.
Neki, aki nem tudta kimutatni a szeretetét.
Drágám, figyelj rám.
Nem, ez jó dolog.
Ő nagyon akarta.
Nem eléggé.
Miután elveszítette Boruchot, nem mert szeretni egy újabb fiúgyermeket.
Ezt meg tudod érteni, nem?
Nem.
Na, van egy hírem.
Végre létrejött az üzlet.
Így az enyém mindkét ingatlan.
Gratulálok.
Hívtam egy kivitelezőt, hogy elbontsa a kerítést.
Nem, csináljuk meg most.
Csináljuk meg.
Jézus.
Jól vagy?
Tarthatnánk egy partit.
Egy házavató partit.
A feliratot fordította: Speier Dávid