Як би я мала почуватися?
Украй розслаблено.
Ну це вже навряд.
У мене тепер складний період.
Непорозуміння з братом і...
Буде легше, якщо ви замовкнете.
Точно.
Це теж навряд.
Ми обоє допустилися помилок,
і я визнаю, що теж не безневинна.
Мені самій подзвонити чи чекати його дзвінка?
-Ви щось запитували? -Можете зійти з мого килимка?
Вибачте.
Я йому подзвонила.
Хтось же має бути розумніший.
Хотіла б я, щоб він подзвонив перший, та що тут скажеш?
Якщо я чудова людина, то мені що, повіситись?
У мене завтра день народження. Він що, проігнорує?
Не шкодуй соусів, Рею. У мене важкий день.
М. МАРКОВІЦ
ФІЛЛІС ШАПІРО
Терапія без кордонів
ЗА ПОДКАСТОМ «ВОНДЕРІ» І «БЛУМБЕРҐ»
Скажи привіт рідним.
-Айк, поклади камеру. -Ти молодець.
-Я хочу пити. -Зараз. Секунду.
Глибокі вдихи.
Мадам, льоду?
Вам пощастило з таким турботливим партнером.
Жінки – воїни.
Тужтеся.
Стоп. Зачекайте.
-Бачу голівку. -Зачекайте.
-Тужтеся далі. -Чекай.
-Не зараз! -Айк, поклади довбану камеру!
-Тужтеся. -Айк!
-Ти молодець. Я поряд. Тужся. -Ну ось!
Настрою фокус.
Ще разок!
От і все.
Народила! Це хлопчик!
Власне, це пуповина.
Це дівчинка.
-Дівчинка. -Хороша дівчинка.
-Це дівчинка. -І... Так...
-Дівчинка. -І вона з подругою.
Що?
Мамо, тату, у мене для вас новина. Це ще не кінець.
-У вас двійня. -Двійня?
-Подвійне щастя. -Двійня.
Бонні, давайте, ви повинні...
-Так, Бонні. -Ні, ні.
-Так... Двійня... О боже... -Ні!
Кеті нахабно мені брехала:
«Марті, я дала тобі на підпис замовлення».
Я пам'ятав ваші слова, а тому не змовчав.
Сказав: «Невже?
Бо я точно знаю, що це неправда, інакше я їх підписав би.
Будь ласка, подивися на столі».
Вона підходить до стола,
а там під купою старих журналів «Люди»...
Докторе Айк.
Ні, я...
Під купою старих людей. Продовжуйте.
-У вас усе добре? -Марті, пробачте, я...
Останнім часом я мало сплю.
Це й не дивно з вашими донечками. Як ви справляєтеся?
Ви не проти, якщо я лаятимуся?
-Не проти. -Добре.
Бо це дохера прекрасно, Марті.
Батьківство важко описати словами.
Це треба відчути.
Я серйозно. Ви думали про те, щоб стати батьком?
Я? Ні, не знаю.
Тобто, мені дуже подобається бути дядьком.
Подобалося.
Марті, що ви хочете по собі залишити?
Залишити по собі?
Боже. Я...
Я про це не думав.
Якщо чесно, до народження дочок і я не думав.
Та коли чоловік уперше дивиться в очі своїх дітей,
то різко усвідомлює власну смертність.
З'являється...
бажання залишити цей світ
кращим, ніж він був раніше.
Ого.
Гарно сказано, Айк.
Ви коли-небудь закохувалися?
Не знаю. Хіба можна знати напевне?
Так. Можна.
Тоді, мабуть, ні.
Не закохувався. Сім'я – це не те, що я залишу по собі.
Марті, послухайте Ще невідомо, що ви по собі залишите.
У вас багато часу. Ще знайдете собі пару.
А якщо ні, то існує багато способів лишити свій слід у світі.
Мабуть.
Якби у мене було стільки... ресурсів.
Я б їх роздавав.
-Кому? -Іншим. Світові.
Створіть якийсь фонд.
Уявіть, як це приємне почуття.
Я багато думав про вас і ваші...
великі статки після того випадку з Філліс.
Якщо чесно, не думаю, що розібрався з тією ситуацією.
Я й досі жахливо почуваюся через те, як усе закінчилося.
Ми вже про це говорили.
Філліс токсична. Вона вас пограбувала.
Підірвала багаторічну довіру.
Ви правильно вчинили, викинувши її зі свого життя.
Не треба про минуле. Дивіться в майбутнє.
Може, створення фонду
допоможе вам забути про цю ситуацію.
Ваші гроші врятують світ. Це стане чудовою спадщиною.
Послухайте, це все чудово звучить.
Справді.
Та я не знаю, з чого почати, як щось таке заснувати.
Це не складно. Власне, процес вельми простий.
Я й сам планую заснувати фонд,
коли заощаджу трохи грошей.
Може, створимо фонд разом?
-Ви і я? -Чом би й ні?
Ми добре співпрацюємо.
Добре.
-Дуже добре. -Так.
То вперед. Давайте.
Станемо на шлях добра.
Лишимо щось по собі.
Так. Вам надано статус доброчинної організації
й відкрито рахунок.
Хочете зробити перший внесок сьогодні?
Саме так. Сто шістдесят п'ять тисяч шекелів.
-Бачили чеки на таку суму? -Я працюю в банку.
-Точно. Авжеж. -Так.
Перший внесок за мною.
Я пізніше надолужу.
Я неодружений, тому в мене дещо більше грошей.
У нього народилися двійнята. Новоспечений татко.
Якби ви знали.
-Дві какульомашини. -Хочете розбагатіти?
Купіть акції «Pampers».
Зрозумів. Та якщо ви хочете бути засновниками фонду,
то обидва повинні зробити внесок при створенні.
Який завгодно.
Добре.
Авжеж.
Скажімо... п'ять тисяч?
Скільки завгодно.
-Дві тисячі? -Так.
Дві п'ятсот.
Остаточна сума.
Сер, ви торгуєтеся сам з собою. Підійде будь-яка сума.
Дві п'ятсот. Мені підходить.
Мої активи поки що трохи неліквідні,
та я обіцяю подвоїти свій вклад у найближчому майбутньому.
Обіцяю.
Докторе Айк, усе гаразд. Я вам вірю.
Що ж, тоді дві тисячі п'ятсот.
Які я скоро подвою.
Надати вам обом право виписувати чеки?
Саме так. Це рівноцінне партнерство, 50 на 50.
Принесу чекову книжку.
Марті, я хотів би дати більше.
Ви ж розумієте?
Ви дали мені значно більше, ніж якісь суми в бухгалтерській книзі.
Джо, ви тут?
Ми з Айком принесли неоціненні скарби, які потрібно зберегти для нащадків.
Вам допомогти?
Вибачте. Я чекав Джо.
Я Ганна. Джо – мій сусід.
Я тут новенька. Ви з Джо друзі?
Не зовсім, я просто купую в нього рами.
Ясно. Ну, не дивно.
Саме цим ми й займаємося.
Так.
Я Марті.
-Я Ганна. -Ви вже це казали.
Ага. Вибачте.
Я Марті. Усе, ми квити.
Дякую.
Дуже мило. Так.
-Марті, що... -Так.
-Що для вас? -Нічого екстравагантного,
прості рамки для документа й двох чеків.
Можливо, одно- чи дводюймове матове паспарту на вишневій дерев'яній рамці?
Ого, ви знаєте, що хочете.
Коли довго живеш,
то хоч-не-хоч дізнаєшся про ліпнину на рамах і скляні вітрини.
Та ну. У вас таки гостре око.
-У мене? -Так, у вас.
Ні, це у вас гостре око.
Очі, у вас двоє очей.
Звичайна кількість гарних очей.
Задовільна квота очних сфер.
Ну, дякую.
Так.
Буде готово через кілька днів.
-Приходьте у четвер. -Четвер, добре.
-Четвер. Мій улюблений день. -Четвер.
День Тора. Скандинавського бога грому.
-Тора. -Так.
Точно.
По суті, він... відповідає Юпітерові у римському пантеоні,
але це я так.
-Добре. До четверга. -Дуже дякую. Чудово.
-Нема за що. -Так.
-Бувайте, Марті. -Бувайте.
МАЙСТЕРНЯ РАМОК
-Марті, це було приголомшливо. -Біжіть!
Я ні слова не зрозумів, але ви говорили так...
Просто біжіть!
Ви випромінювали феромони, Марті.
Випромінювали.
Та ви справжній звір. А чому ми біжимо?
Не знаю! Біжіть!
Марті, ви робите успіхи!
Я так утомилася. Чому вони не сплять? Вони ніколи не сплять.
Хто це... О ні.
-Сюди. -Так.
Так.
Сюди.
-Слухаю вас. -«Пі-Джей Бернштайн».
Чорт, ресторан.
-Це ж ви замовляли? -Так.
Забув скасувати.
Розумієте, свята сьогодні не буде.
Що таке?
Їжа з «Пі-Джей Бернштайн». Забув скасувати.
Забирайте.
Щоб скасувати, потрібно попередити нас за добу.
Що? Що за дурня, я за це не платитиму.
Уже заплатили. Ми стягли гроші з картки.
Добре. Тоді я все заберу. Але не тому, що ви мене змусили.
Я таки голодний.
-Чайових не дам. -Чайові входять в ціну.
Просто лишіть на столі.
-А тепер ідіть. -Смачного.
Заснули.
Айк, боже.
Навіщо ти замовив їжі на 50 людей?
Я замовляв завчасно.
Думав, що сьогодні святкуватимемо обрізання.
-Ти надіявся на хлопчика? -Що? Ні. Аж ніяк.
Я просто готувався, а раптом народиться хлопчик.
О боже. Ти хотів хлопчика.
Ні. Чесно.
Ні.
Просто...
Я завжди мріяв влаштувати свято
у день обрізання сина.
Запросити людей з синагоги, колег з лікарні.
-Тата. -Айк, тільки не це.
-Тільки не що? -Ти вже сам батько.
Тобі не треба його вражати.
Ти 30 років намагався його вразити, а він...
-Коханий... -Ні. Не треба.
Забудь про це.
Ходімо, будемо їсти.
Я перестарався з риб'ячим філе.
Айк, я більше не можу.
Двоє – це занадто. Мені потрібна допомога.
Сінді дала мені номер вільної няні.
-Я їй подзвоню. -Це ж дорого.
350 на тиждень за нормальний сон? Я віддам вдвоє більше.
350 доларів на тиждень? Дорогувато, не думаєш?
Психологічних травм у Нью-Йорку мені й так вистачає.
Тобто ти витрачаєш гроші на їжу для вигаданого свята,
але на дружину й дітей – зась?
Це геть інше.
Нам не потрібна допомога. У нас усе добре.
У тебе все добре, бо твої пипки не в крові,
і ти не плачеш щоразу, як ідеш у туалет.
Це низько, Бонні. Я робив би більше, якби міг.
Ти не можеш і не робиш. А я роблю, і мені потрібна допомога.
Айк, прошу, ти цілий день на роботі. Я сама не впораюся.
Сонце, що ти. Упораєшся. Ти супермама.
Ясно.
Не знаю, нащо й сперечатися.
Знаєш що? Я заплачу своїми грішми.
О боже.
Які дві красуньки. Янголятка.
-Вони такі. -Гляньте на цю, докторе Айк.
Гляньте на своє лице. «Вибачте, дівчатка. Молокозавод закритий».
Ви смішні. Вам є що запропонувати.
Дівчина з майстерні рамок точно так вважає.
Ну... так.
Ви їй сподобалися.
І я розумію чому.
Ви надзвичайно привабливий холостяк.
Кажете, покликати Ганну на побачення?
Ви знаєте відповідь на своє запитання,
але наш час вичерпано.
Так.
Гей, Марті.
Так.
Маєте хвилинку поговорити про справи Ярона?
Аякже.
Прислав колега з Нью-Йоркського університету.
Урочистий захід PEN.
Масштабна філантропічна подія року.
Збирають багато грошей на доброчинність.
Думаю, це чудова нагода офіційно представити Фонд Ярон.
-Що скажете? -Тисяча доларів за місце.
Стандартна ціна.
Так. Я про це подумаю.
Авжеж.
Це чудова нагода віддати громаді,
але не поспішайте.
Я не наполягаю.
Марті, добрий день!
-Вітаю. -З Днем Тора вас.
-І вас з Днем Тора. -Так.
Так.
-Ваші рамки готові. Тому... -Добре.
Секунду.
Ось вони.
Це чудово.
-Так. -Дуже гарні.
Я сама робила.
Прекрасна робота. Скільки з мене?
-Дарую. -Справді?
Ні.
Це... З вас 59,95 долара за...
Так. Вибачте, вирвалося.
-Я нервуюся. -Ви нервуєтеся?
Та в мене серветки з «Бургер Кінґа» під пахвами.
-Як бридко, Марті. Жартую. -Ні.
-Таки бридко. -Таки бридко.
А чому ви нервуєтеся?
Ганно, я...
Я хочу вас про щось запитати.
-Запитуйте. -Так.
Не тягніть.
А ви...
за винятком роботи...
Ага.
Часто виходите з будинку?
Чи з квартири. Не знаю, де ви живете.
Не знаю, де саме ви живете, але...
-У квартирі. І виходжу. -Виходите?
Інколи я виходжу з квартири.
То...
Ура!
Що це? Машина часу чи що?
Це нова кавоварка.
А що було не так зі старою?
Нічого. Це ще одна зміна містера Стівенса.
Принаймні не жаліють грошей на добру каву.
Ні, не відкривай.
Це риб'яче філе.
Що? Чому в банці з-під кави риба?
-Не знаю. -Доброго ранку, команда.
-Доброго ранку. -Доброго.
Як у вас справи?
Добре. Чудово.
Куштували риб'яче філе? «Пі-Джей Бернштайн». Дуже смачно.
Я пас.
Хочу солоденького.
КЕРІВНИКИ ЦУКЕРКИ
Що за цукерки?
Цукерки для керівників.
-Можна мені? -Він такі любить.
-А ви керівник? -Ні.
От і відповідь на ваше запитання.
Цукерки лише для керівників. Не думаєте, що це занадто?
Вибачте, народ. Це не я вирішую.
Норман Горовіц у таких питаннях дуже серйозний.
Якщо хочете, я з ним поговорю, замовлю словечко. До мене дослухається.
Як мило.
Ну все. Вперед, команда.
-Так. Вперед. -Так. Вперед.
Марті, ми тут говорили й...
Хотіли запитати... Кеті, говори ти.
Містер Стівенс ще довго тут ошиватиметься?
Поки він нам потрібен. Вважайте його цінним ресурсом.
Що довше він з нами, то краще.
Просто деякі його зміни...
Перепрошую, Брюсе. У мене важлива зустріч.
-Але, Марті... -Марті...
Айк.
Не повірите, що сталося.
Чудово. Можна вас на хвилинку?
-Так. -Усередині. Заходити? Чудово.
-Без проблем. -Чудово.
Марті, я щось запропоную, і якщо вам сподобається, то чудово.
Якщо ні, одразу кажіть.
-Добре. -Чудово.
Можна мені зайняти невелике приміщення, поки я тут?
Можливо, кабінет? Не хочу нікому заважати.
Авжеж, але ж ви хотіли бути в курсі подій,
влитися в команду й таке інше.
Це була помилкова думка.
Переживаю, що працівників бентежить відсутність чіткої ієрархії,
і вони почуваються покинутими й незахищеними.
Розумієте, про що я?
Ага. Цілком.
Чудово. Працівники розуміють мій статус,
але треба показати його чіткіше.
Це для них, не для мене.
Авжеж. Негайно щось придумаємо.
Круто. І перепрошую.
Я вас перебив. Що ви казали?
Ганна, дівчина з майстерні рамок.
-Так? -Я покликав її на побачення.
Марті, бісовий ви Марковіц. Я так вами пишаюся!
-Куди її поведете? -Підемо гуляти наступного тижня.
-Гуляти? Куди? -Так. Не знаю.
Може, в парк?
Ви такий смішний. Слухайте.
Це дуже мило. Та я поділюся з вами секретом.
Жінки не хочуть гуляти.
Вони хочуть, щоб їх дивували. Приголомшували. Вражали.
Ясно. То куди її зводити?
-О боже. -Що?
Візьміть її на захід PEN.
Ого.
Боже, Айк, навіть не знаю.
Це ж ідеально. Я візьму Бонні. Ви – Ганну. Подвійне побачення.
Звучить блискуче. Тільки... Ось у чому річ.
Чотири квитки по тисячі баксів?
Навіть два – це марнотратство.
Доброчинність – не марнотратство.
Це ж Фонд PEN, Марті.
Друковане слово – найстрашніша зброя демократії проти тиранії.
Ви ж прихильник демократії?
Докторе Айк, я...
Чесне слово, я люблю демократію
і терпіти не можу тиранію.
Може, підете лише ви з Бонні?
Мені йти не обов'язково.
Це ж чотири квитки.
Це того не варте. От і все.
Знаєте що? Правду кажете.
-Чотири тисячі за чотирьох – це грабіж. -Власне.
Особливо якщо лише за шість тисяч можна забронювати столик на вісьмох.
Це ж шалений розпродаж.
Бачите? Ми вже заощаджуємо.
-Я про все домовлюся. -Добре.
Не забудьте про мій кабінет.
Так. Добре.
Не знаю, сонце. Це не моє.
Ти про що? Це ж урочистий захід PEN.
Я виснажена. Хріново виглядаю. Не влажу у свій одяг.
-Мені не сподобається. -Не сподобається захід PEN?
Коханий, я народила наче п'ятнадцять хвилин тому.
Тепер у тебе є Аніта. За що ти їй платиш?
Може, влаштуємо побачення? Лише вдвох.
Я так рідко тебе бачу.
Бон, я кличу тебе провести зі мною вечір не вдома.
Це ж урочистий захід PEN. Думав, ти будеш у захваті.
Я не дуже люблю такі події,
бо не люблю цю твою сторону.
Яку ще сторону?
Яка з'являється на таких подіях.
Яка взагалі не знає міри.
Як хочеш, Бонні. Але чесно, я...
Гадки не маю, про що ти.
Посаджу Кіршенбаума сюди,
далі від музикантів, а Мітча Роузена біля музикантів.
Щоб не було чути, як він жує.
Ви, мабуть, хочете місце біля туалету?
Так.
Усе гаразд? Ви якийсь змарнілий.
Я трохи нервуюся, от і все.
-Через побачення? -Так.
Ви її причаруєте.
Вона, мабуть, звикла до невдах, які водять її у фастфуди.
До речі, треба виписати чек фонду PEN.
-Добре. -Чекова в кабінеті?
Так. У шухляді стола.
-Марті. -Ага.
-Можна тебе на хвильку? -Так.
Містер Стівенс передав мені
рахунки за 54 сеанси промислової психотерапії.
Ага. І?
Що мені з ними робити?
Звісно, що оплатити.
Нам таке по кишені?
Авжеж. Завдяки містерові Стівенсу
минулого місяця наші прибутки дуже зросли.
Як і витрати.
-Що, Кеті? -Нічого.
Марті, визнаю, містер Стівенс дав нам кілька корисних порад,
але невже нам справді потрібен штатний психолог?
Брюсе, серйозно. Глянь, як тут усе змінилося.
Так, але не всі ці зміни мене тішать.
Ти або приймаєш зміни, або борешся з ними,
-але це їх не зупинить. -Але це їх не зупинить.
Так. Слова містера Стівенса.
Я боюся, що його присутність відвертатиме нас від роботи.
От тобі й на, Брюсе.
Краще поговорімо про це.
Ти замислювався, чому тебе так легко відвернути від роботи?
А це що?
Це новий стіл містера Стівенса. Сандалове дерево.
Гарно.
Містер Стівенс нам допоможе.
І він з нами надовго.
Тому звикайте.
Добре? Вперед, команда!
Вперед.
ЧЕРВЕНЬ 1983 РОКУ
ФОНД ЯРОН
Дуже дякую.
Гей!
-Марті. -Ганна.
-Привіт. -Привіт.
Чудовий вигляд.
-Дякую. -Так.
Ви схожий на Джеймса Бонда.
Я маю щось для вас.
Дякую. Як... мило.
Я не чекала подарунка.
-Відкрийте. -Добре. Так.
Ого, це рамка для фото.
-Так. -Рамка.
Я подумав, що всі замовляють у вас рамки,
тому буде гарно, якщо хтось подарує рамку і вам.
Це...
-Це жахлива ідея. Вибачте. -Не жахлива.
Ні. Це чудово. Таких ми не продаємо...
-Добре. -...тому це новий і цікавий подарунок.
-Добре. -Дякую. Дуже гарно.
-Ходімо всередину? -Так.
Обережно.
Тоді я відчував
Що не міг знати
Опале листя вночі
Сфотографуйте ще раз. Я дивився...
Дякую, міс Фейрчайлд.
Марті, хто всі ці люди?
Не знаю.
-Ясно. -Це друзі доктора Айка.
Дивно. У нього так багато друзів.
А чому ви звете його доктором Айком?
Це його прізвисько, як доктор Джей?
Ні.
-Дурниці. -Вибачте. Не знаю.
Ні, він класний і приємний, як доктор Джей.
Авжеж.
І він таки добре грає в баскетбол.
-Але він справжній лікар. -Який лікар?
Психіатр.
Він ваш психіатр?
Пробачте. Надіюся, ви не проти.
Ні. Що ж...
Так.
Круто. Ні, я... Так.
-Так. -Угу.
Так.
Так. Психіатр. Бізнес-партнер.
Найкращий друг.
Ого. Це...
Як таке поєднується?
Чудово поєднується.
-Так. -Так.
У наших стосунках він мозок, а я ніби як...
Що? Серце?
Я хотів сказати «гаманець».
Але так, і серце. Я також і серце. Так.
Ого, то ви все це оплатили?
Ага. Так, столик Ярона.
Нема за що.
Добрий день.
-Це для доброї справи. -Так.
Для добрих справ. Спадщина, філантропія.
Демократія теж десь серед них... Це довгий список.
Бо ця організація, цей вечір – усе задля людей.
Вони... Це...
-Чудовий вечір, так. -Авжеж. Так.
Тут гаряче? Мені гаряче.
Це лише мені так?
Ви в порядку?
Так. Я в нормі.
УРОЧИСТИЙ ЗАХІД ФОНДУ PEN
Мабуть, воду я не оплатив.
-Рано чи пізно до нас підійдуть. -Так.
Люблю цю пісню.
-Я теж. Дуже гарна. -Правда?
Майкла МакДональда недооцінюють.
-Так. -Точно.
Дивовижний музикант.
А тоді я показую на дружину.
І кажу: «Вибачте, дівчатка. Ось молокозавод.
-А цей зачинено». -Айк.
-Це занадто. -Які красуньки.
-Дякую. -Ого.
У яку школу їх віддасте? У Рамаз?
О боже. Я не... Їм лише місяць.
Місяць? Заявку у школу слід
подати до третього триместру.
Ми з Бонні говорили про Рамаз.
-У нашій п'ятірці найкращих. -От і правильно.
Чекова книжка точно забезпечить їм місце.
Перемалювати стіни бібліотеки ніколи не завадить, правда, Айк?
-Слушна думка. -Так.
Я постійно забуваю
Коли чую
Що ти не хочеш жити у брехні
Що все зайшло далеко
ХОЧЕМО ПОДЯКУВАТИ НАЙБІЛЬШИМ ДОБРОЧИНЦЯМ
ДОКТОР АЙЗЕК ГЕРШКОПФ ФОНД ЯРОН
Може, хочете потанцювати?
О ні. Ні. Дякую.
Я дуже незграбний.
Так. Ясно.
Я постійно забуваю
Та якщо хочете потанцювати...
-Танцюйте. Я не проти. -Не хочу.
-Якщо ви не хочете... -Я хочу, якщо ви хочете.
-Точно. -Авжеж.
Я покрию медичні витрати за розчавлені пальці.
Добре. Спробуймо.
-Чудово. -Так.
Закінчилася.
Чорт.
Що ж.
-Схоже, ми її пропустили. -Так.
Докторе Айк. Ви вернулися.
Вернувся, і я голодний, як вовк.
Чув, саме подають основну страву. Усім смачного.
Реберця обійшлися мені в тисячу баксів за порцію, тому готуйтеся віддячити.
Наступний лот аукціону обов'язково сподобається
шанувальникам Нью-Йоркського спорту.
Люди, тримайте себе в руках.
Бейсбольний м'яч, підписаний легендою «Янкіз»,
самим Мікі Ментлом.
Марті. Мікі Ментл. Це доля.
У дитинстві я любив Мікі Ментла.
У дитинстві всі любили Мікі Ментла.
Так ми нанесемо на мапу Фонд Ярон.
-Купимо м'яч. -Як нам допоможе купівля м'яча?
Встановимо свій прапор.
Заявимо світові, що Фонд Ярон серйозно планує допомагати іншим.
Сьогодні ми зробимо собі ім'я. Ви зі мною?
Я з вами. Купимо його.
Почнемо аукціон з п'ятиста доларів.
Є п'ятсот?
П'ятсот.
-Дякую. - 750.
Дякую, 750.
-Тисяча. -Добре.
Півтори тисячі.
Півтори тисячі. Дякую, пане мер.
Курва, мер Кох. Мер Кох торгується проти нас.
-Йому взагалі таке дозволено? -Три тисячі.
Айк, не спішіть.
Знайдемо дешевший м'яч.
Марті, глянь на нас. Ми торгуємося.
-Три тисячі раз... -Даю чотири тисячі.
Чотири тисячі від містера Жовтня.
Це Реджі Джексон?
Навіщо йому м'яч «Янкіз»?
Він грав за «Янкіз». Ми такого не допустимо.
-П'ять тисяч. -П'ять п'ятсот.
Шість тисяч.
О боже. Як серце калатає.
Сім тисяч.
Пішов ти, Енді Воргол. Він не любить бейсбол.
Сім п'ятсот.
-Вісім тисяч. -Що ж, ми спробували.
Двадцять тисяч доларів.
Десять тисяч.
-Сер, зменшувати суму не можна. -Чому? Ми мали на увазі десять.
Вибачте. Двадцять тисяч – раз.
-Два. -Гаразд.
Дванадцять тисяч доларів.
Двадцять тисяч доларів.
Продано джентльмену за дев'ятим столиком.
Фонд Ярон.
Кому текіли? Я ставлю.
Сер, бар безплатний.
Ясно. То виставте на стійку, нехай частуються.
Докторе Гершкопф, скажіть. Ви граєте в покер?
Лише за кожної нагоди.
Ми з хлопцями з організації граємо раз на місяць.
Хочете приєднатися?
Можливо.
Готові програти всі гроші, чемпіоне?
Марті, вам погано?
Це велика сума.
Усе добре.
-Дякую. -Принести вам води?
-Хочете води? -Ні.
-Принести вам попити? -Ні, не треба.
Ви дуже люб'язні.
-Так. Я в порядку. -Добре.
А знаєте, так. Води.
-Добре. -Вам не важко? Правда ж?
-Зараз повернуся. -Дякую.
Даруйте, можна мені склянку води?
Ганна! Банана-фофана!
Доктор Айк.
Пригощайтеся текілою.
Я не... Ні, дякую.
-Так. Я... -Ну, як знаєте.
Де Марті? Чому ви не на танцмайданчику? Чому не відриваєтеся?
Знаєте, йому недобре.
-Тому я прийшла по воду... -О ні. Що з ним?
Ну...
Якщо чесно, він шокований тим,
скільки його грошей ви витратили на бейсбольний м'яч.
Його грошей?
Так він сказав?
Ганно, ви не знаєте, про що говорите.
Де він? Хочу...
Він сидить...
-Сів відпочити. Але... -Уже біжу...
-Я... -Ні.
Таксі... Та...
Марті! Ви куди? Треба поговорити.
Я погано почуваюся, Айк.
Простежте, що Ганна добралася додому.
-Ви в порядку? -Так.
У мене просто напад паніки. Мені треба додому. Це мине.
-Марті, я вас не пущу. -Ні.
-Вам зле. -Не хочу завдавати клопоту.
-Вам потрібно в лікарню. -Ні.
-Так. -Просто запаморочення,
-задишка... -Послухайте.
-тисне в грудях. -Слухайте.
Це може бути інфаркт.
Вертайтеся в зал і розважайтеся.
-Ні. Ходімо. -Я не хочу нікого...
Треба їхати в лікарню.
Поїдемо в лікарню.
Отак.
Усе буде добре.
Так. Усе нормально.
Розслабтеся, усе буде добре. Спокійно, усе нормально.
Розслабтеся. Дихайте.
Залишу записку в пустому конверті: «Тобі кінець, невдахо».
І це по-доброму.
Або...
Як мій улюбленець?
ОДУЖУЙ
-Докторе Айк. Ви вернулися. -Аякже.
Я за вас переживаю.
Які ви добрі. Лише погляньте. Така краса.
Дрібниці.
Марті...
Я мушу вибачитися.
Вибачте, що я вчора так захопився на аукціоні.
Жартуєте, докторе Айк? Ви врятували мені життя.
-Марті, не треба. -Ні, я серйозно.
Якби я сів у таксі й поїхав додому,
то вже б...
Мене ніхто не знайшов би.
Коти з'їли б мені лице.
-У вас нема кота. -Знаю.
Просто без вас...
Гей.
Я поряд.
Завжди буду поряд.
Я вас не покину.
Дякую.
Добре.
Дам вам відпочити.
Побачимося на сеансі через тиждень?
Уже чекаю.
Це від Ганни. Гарні, скажіть?
Дуже гарні.
Думаєте, це квіти в стилі «одужуйте»
чи квіти в стилі «я хочу на друге побачення»?
Важко сказати.
Думаю, учора я все зіпсував. Я все зіпсував?
Надіюся, що не зіпсував, бо, як це не дивно,
думаю, у нас є майбутнє.
Може, я й справді щось по собі залишу.
Марті, це лише одне побачення.
Не робіть поспішних висновків.
Ні, я розумію. Просто...
Вона мені дуже подобається,
та я не знаю, чи подобаюся їй.
Поговорити з нею?
Ви це для мене зробите, докторе Айк?
Аякже. Для вас – що завгодно.
Чудово.
-Айк. -Ганно.
Як там Марті?
Краще. Значно краще.
Чудово.
Він добряче нас налякав.
Так, він...
-Так. -Так.
Добре, що він у порядку.
Скажу по секрету...
мені дуже прикро через те, що сталося.
Я виню себе.
-Невже? -Так.
Як його психотерапевт і друг,
я не мав так на нього тиснути.
Він не здорова людина.
Послухайте, Ганно.
Вам же Марті не байдужий?
Авжеж не байдужий.
Ви бажаєте йому всього найкращого?
-Так. -Добре.
І я.
Повірте, я розчарований не менш ніж ви.
Проте ми повинні вчинити, як краще для Марті,
хай як це неприємно.
Ви розумієте, про що я?
Як справи, коханий?
Довгий день.
Пастрома ще залишилася, чи Аніта все з'їла?
Вона говорить англійською і прекрасно тебе чує.
Не зважайте.
Ти замовив стільки їжі,
що ми її подаватимемо ще на випускному дочок.
До речі, я влаштував дівчат у школу Рамаз.
Про все домовився.
Рамаз? Як тобі вдалося?
Скажімо так: я зробив щедру пожертву.
Айк. Сонце, скільки?
Треба було спершу порадитися.
Розслабся. Я заплатив своїми грішми.
Переклад субтитрів: Анастасія Жищинська