ПО ПОДКАСТА НА "УАНДЪРИ" И "БЛУМБЪРГ"
2010 Г.
Желаете ли нещо?
Алоха.
Махало.
Рави Шърман. - Привет, момче.
Царят на пинг-понга. - Така е.
Като нинджа е. - Благодаря.
Тия? Или ти растеш, или аз се смалявам.
От "Ник и Тонис", нали?
Сряда вечер. Звъня ви! - Ще ти пазим маса.
Царевицата на ферма "Раунд Суомп" е бижу. Лично съм я белил. Ето го!
Пазете се!
Не го изричай, не го помисляй дори. - Кое?
Няма да играя голф с теб. - Защо?
Защо ли? Не беше голф, а по-скоро хокей.
Страхувах се за живота си.
Ако не си пробвал джакузито, направи го.
Поне него не пропускай. - Трябва значи...
Бенджамин, какво става?
Изглеждаш прегрял, сякаш ти е зле. - Чистият въздух не ми понася.
Защото майка ти те е държала вкъщи. Хайде.
Да влезем на климатика.
Вътре има стотици филми, все с "Оскар".
Полека с топките.
Лиза. Айк Хършкопф.
Мерси, че дойде.
Прелестна си. - Благодаря.
Нещо против да се снимаме?
Защо не. - Кое копче...
Отгоре. - Трябва ли да навивам...
Не, нагласен е.
Добре...
Отгоре. - Сбърках.
Може ли да си взема очилата? - Не, дай...
Всичко е наред. Хей! Ела.
Мерси. - Добре.
Ела. Снимай ни.
Приятно ли ти е? - Да.
Къщата е разкошна.
Благодаря.
Браво! - Супер.
Ела да видиш кравите. Взех ги от галерия в града.
Добре. - Много са готини.
Би ли събрал мокрите хавлии?
1982 Г.
Стойте в тази стая.
Спрете. Къде отивате? Върнете се.
Ще го потърся. Тук е. Поздрави вуйчо си, Лизи.
Филис, повикай фирма за дезинсекция.
Из сградата щъкат досадни малки твари.
Записах ти час при д-р Хършкопф
за този следобед. - Боже! Налазиха ме.
Какви са тези буболечки?
Да видим. Имат гъста козина и... Виж лепкавите им лапички.
Чу ли ме? - Не мога да отида.
Защо не можеш? - Виж,
не ми се говори с непознат. - Не е непознат.
Равинът Голдбърг го препоръча.
Не, знам, знам.
Не ме гъделичкай.
Момичета, спрете. Оставете вуйчо си Марти на мира.
Хайде да ви снимам, преди да съсипете костюмите.
Момичета, хайде. Елате, съберете се.
Остави телефона, моля.
Твой ли е? Не. Добре, благодаря. Очарователните сте.
Виж ти. Имам въпрос.
Има ли големи капани, които да поберат цялата тази напаст?
Сигурна съм, че има. Имаме в склада.
Така е. Брус, дай метлата.
Трябва да ги...
Боже мой! Главата ми. - Дай метлата!
Ще отидеш ли?
Няма нужда да посещавам д-р Хършкопф. Всичко ми е наред.
Наистина има вредители в сградата.
По дяволите!
Вземи фотоапарата. Аз ще се разправям с нея.
Добре.
Започва се.
Дебора! - Къде е той?
И аз се радвам да те видя.
Предаде ли съобщенията ми на Марти? - Да, всичките осем.
Сигурна ли си? Не ми се е обаждал.
Може би защото скъсахте.
Не късаш с някого с факс, Филис.
Съгласна съм, но има и по-ужасни начини.
Мъжът ми зачеркна брака ни, като чука секретарката си.
Предпочитам факса.
Добре, не ми пука.
Искам да го видя.
Няма го. - Не може вечно да се крие.
Може, и още как.
Длъжник ми е.
Стига глупости. Не мога да се занимавам с това днес.
Нищо не ти дължи. Приключихте.
Трябва да говоря с него за нещо.
Лично е.
Пак ли си бременна?
Как смееш да ме обвиняваш в това? - Защо ли?
Майната ти, Филис. - Чуй ме.
Марти е свестен.
Всъщност е твърде свестен. Но аз не страдам от същото
и не позволявам да го мачкаш.
Куче пазач ли си му? - По-зле. Сестра.
Кучето само ще те ухапе,
а сестрата ще ти изтръгне гръкляна и ще посвири на него.
Схващаш ли разликата? - Не е твоя работа, Филис!
Тук вече грешиш!
Марти е моя работа.
Добре.
Ако днес не ми се обади, ще стане проблем.
Значи ще стане проблем.
Да, голям проблем. - Чух те първия път.
Целуни ме отзад. - Хубава работа!
Проклета кучка.
Хубава работа!
Усмивки на три. Едно, две, три.
Боже! Знаете ли какво?
Щом не се усмихвате, поне не гледайте страшно.
Приличате на близначките от "Сиянието".
Г-н Ейбълман, изчакайте ме малко.
Брус, ще поемеш ли? Накарай ги да се усмихнат.
Тези криви физиономии не ми вършат работа.
Ще се опитам.
Да видим. Поръчахте театрална завеса от памучно кадифе.
Да. С перделък тип пеперуда. - Да.
Както виждате, има мъхавост и матова повърхност.
Това розово ли е? Изглежда тъмно.
Розово е. На тази светлина може би ви тъмнее.
Не мисля... - Мрежесто перде и два крака.
Дай да видя краката.
Какво е това?
Плюшено странично перде в черно.
Отзад.
Това е хастар.
Защо?
За да не е прозрачно.
Не съм поръчвал подплата.
Препоръчваме я,
защото новите завеси трябва да са завършени.
С хастар ще изкарат по-дълго време.
Глух ли си? Не съм искал това.
Вижте, не ги шием без хастар.
Бас държа. - Правим го,
за да не се късат. - Правите го за повече пари.
Чуйте ме. - Не, ти ме чуй.
Не се налагаше да търпя глупости, когато баща ти беше шеф.
Правя най-доброто.
Идвам тук от 34 години.
И ценим сътрудничеството. - Къде е Джероум?
Чичо ми вече не работи тук. - Защо?
Защото... Сложно е.
Искам да говоря с Джероум.
Ще ми дадете ли секунда?
Г-н Ейбълман!
Здравейте, как сте?
Няма да платя и цент, докато не говоря с Джероум.
Разбирам.
Може ли една секунда, моля?
Марти, какво правиш?
Излез веднага.
Марти, стига вече. Пусни това.
Стига.
Пристъп на паника ли имаш?
Какво ти става?
От какво се боиш?
Той е просто един сърдит учител по Талмуд с косми в ушите още от младини.
От какво се боиш?
Марти, погледни ме. Сега ти командваш парада. Ти си шефът.
Шефовете не дъвчат плата.
Какво има? Марти, припадаш ли?
Не, ставай. Стига.
Излез оттук.
Спри! Марти, изправи се.
Шегуваш ли се?
Проклет да си, Марти!
Съжалявам, Марти е във важна среща.
Зад пердето?
Да, зад пердето. С какво да помогна?
Зашил е хастар на страничното перде. Не съм искал.
Ако не го махнете от фактурата, ще си намеря друг шивач.
Ще ни е мъчно да ви изгубим като клиент.
Баща ви нямаше да е доволен.
Вярно е.
И без това никога не беше доволен.
Сбогом, г-н Ейбълман.
Хайде.
Ела.
Марти.
Виж се.
Голям мъж, опрян в стената,
скрит зад завеси на работното си място.
Трябваше да се махна оттам.
Трябва ти помощ.
Трябва да те види д-р Хършкопф.
Слушай. Само веднъж.
Само това искам от теб.
Ти ли си Марти?
Заповядай. Радвам се да те видя.
Какво те води насам?
Не знам.
Шантава работа.
Всичко ми е наред.
Всичко е наред. Глупаво е.
Да.
Филис ме накара да дойда. Това е истинската причина.
Филис?
Сестра ми.
Явно е много убедителна.
Ами...
Филис защо смята, че трябва да си тук?
Моля? - Филис защо смята, че трябва да си тук?
Буквално не знам. Абсурдно е.
Не мога да разбера.
Всичко е прекрасно. Нямам проблеми.
Екстра съм.
Непоклатим като скала.
Не чувам това често.
Това е всичко за мен.
Гузно ми е. Сякаш ви губя времето.
Съжалявам.
Ще си вървя.
Виж.
Вече си тук.
Не пречи да останеш.
За да миряса Филис, нали?
Така е.
Забавно е. Сядай.
Отпусни се.
Спокойно. Можем да си чешем езиците.
Добре.
За какво точно ще чешем езици?
Добре.
Разкажи ми нещо за себе си.
Няма много за разказване.
Роден съм в Ню Йорк, живея в Ню Йорк.
Прекрасна работа, прекрасен живот.
Разбирате ли? Нищо интересно.
Наистина не искаш да си тук.
Вижте. - Знаеш ли? Мисля, че си прав.
Навън е прекрасен ден. Защо не излезем на разходка?
Разходка?
Да.
Заедно? - Защо не?
Разкажи ми за прекрасния си живот. Завиждам.
Няма нищо за разказване.
Обичам работата си.
Имам фирма за платове.
Татко я движеше, но сега с мама са...
Те не са...
Завещаха я на мен.
Преди колко време починаха?
Кога?
Наскоро ли?
Сега ти си шефът, а?
Харесва ли ти?
Хората, които работят за теб, приемат ли промяната?
Да. Страхотни са.
Като семейство са. Цял живот се знаем. Страхотни хора.
Чичо ми ме съди, но всичко е наред.
Съди те?
Да. Не е важно.
Обичайните семейни главоболия.
Иска да управлява фирмата. Не смята, че мога. Но всичко ще е наред.
Явно не ти е лесно.
Не, наистина, всичко е наред.
Всичко е наред, ще мине и замине.
Женен ли си?
Излизах с някого, но преди няколко седмици скъсахме.
Съжалявам.
Не. Всъщност добре се получи.
Много по-добре ми е без нея.
Само че, точно преди да се разделим,
й обещах почивка в Мексико.
И сега постоянно идва да ми опява, че й дължа почивка в Мексико.
Разбирате ли?
Но като изключим това, всичко друго е...
Наред?
Да.
Хайде.
Да играем.
Какво?
Баскетбол.
Не съм на "ти" със спорта.
Привет. Търсите ли още двама?
Да. - Наистина? Добре.
Отивай при тях. - Ще съм във вашия отбор. Ти си в другия.
Не ме бива в баскетбола. - Нищо.
Ще разгрея. - Тук само се забавляваме.
Да започваме. - Вамос, вамос!
Давай. - Хайде.
Проба. - Проба.
Започваме. - Мърдай.
Знаеш ли какъв ти е проблемът?
Да, не мога да тичам и да подскачам едновременно.
Проблемът ти е, че си красив. - Не.
Преуспял. - Не съвсем.
И имаш пари. - Може би.
И си твърде свестен. Оставяш хората да те мачкат.
Мислиш ли? - Пази го!
Марти! Подай ми!
На мен! - Подай ми!
Гледай къде хвърляш.
Какво правиш?
Какво беше това? Той не е в отбора ни!
Човече, бях ти се открил.
Какво ти става?
Той ми каза. - Недей бе, човек.
Той каза! Ти каза!
Защо го направи?
Не, ти го направи.
Само поисках топката. Нямаше нужда да ми подаваш.
Да играем пак. - Влизай.
Топка за падналия отбор.
Кой си ти?
Марти Марковиц.
Марковиц Лековерния?
Не.
Мъжкар си, нали? Какъв си?
Мъжкар. - Не прозвуча мъжкарски.
Прозвуча кекаво. Мекушав ли си?
Не, не съм мекушав. - Не си, разбира се.
Не мисля така. - Не си!
Какво няма да търпиш?
Работата е там, че обещах. - Няма да търпиш...
глупостите й. - Внимавай.
А тя какво ще получи от теб? - Тя каза...
Нищо. Ще й го кажеш ли?
Понякога е опърничава.
Обади й се още сега.
Сега? Не мисля, че моментът е подходящ. - Не оставяй днешните дела за утре.
Виж, дори ще ти дам монети.
Обаждането няма да ти струва нищо, а ще ти спести 1000 долара.
И главоболията.
Не мисля, че съм готов.
Марти, до теб съм.
Здравей, Дебора.
Съжалявам.
Виж, имам много работа.
Ще се справиш.
Изслушай ме.
Ето каква е работата.
Не мога да ти платя една седмица в Мексико.
Пет дни биха излезли по-евтино.
Да. - Не.
Или какво ще кажеш за три дни в Пъкипси?
Имам ваучер, предлагат и спа процедури. - Не.
Имам ваучер. - Нищо.
Всъщност два. - Не това...
Съжалявам. - Марти.
Много... - Марти.
Моля те, не ми се карай.
Няма нужда.
Добре. Марти, хайде.
Не.
Дишай. - Боже.
Ти й затвори. Това ще е проблем.
Не биваше да й затваряш. - Добре ли си?
Да. - Усещам, че се потиш.
Ще припадна. - Няма да припаднеш.
Няма страшно.
Тук сме, пристигнахме.
Чакай да отворя. - Добре.
АТЕЛИЕ ЗА РАМКИ
Още няколко крачки. - Да.
Джо, имаш ли стол, може би и чаша вода за моя приятел?
Не. - Спокойно.
Просто се отпусни. Дишай.
Благодаря. - Да.
Ето, седни.
Успокой се.
Точно така, дишай. Само дишай дълбоко. Вдишвай.
Едно, две, три, четири.
Издишай. Две, три, четири.
Дишай. Благодаря. Чудесно, вземи.
Благодаря. - Няколко глътки.
Добре си. - Благодаря.
Добре, дишай.
Добре съм. - Издишай.
За такива съвети ли взимаш пари?
Учил съм осем години за това.
Супер.
Как си? - Много по-добре.
По-добре ли си? Така изглеждаш. - Добре съм.
Благодаря. - Беше позеленял.
Извинявам се. - Няма нужда от това.
Докторе, поръчката ти е готова, ако я искаш сега.
Добре, чудесно.
Как си?
Добре. - Наистина ли?
Мисля, че съм добре. - Чудесно.
Какво ще кажете? - Много добре!
Точно така. Държиш се.
Харе...
Марти.
Какво мислиш? Познаваш ли я?
Не мисля.
Не познаваш Джаки Сталоун?
Красивите кечистки?
Да. - Добре.
Виж, още една.
Писмо, което публикувах в "Ню Йорк Таймс" по повод смъртното наказание.
НЮ ЙОРК ТАЙМС
Остра критика.
Нямаше ли да е по-добре, ако имаше паспарту?
Така рамките щяха да са с еднакъв размер. Щяха да се допълват.
Мисля, че той има право. - Искаш ли? Мога да го направя.
Ако използвате зелено паспарту, ще отива на зелената риза.
Работата ли ще ми вземеш? - Не.
Той има набито око.
Ще вземеш ли тази? А аз ще преправя Джаки Сталоун.
Да. - Чудесно.
Много си добър.
Работя с платове. Разбирам от цветове.
Защо според чичо ти не можеш да въртиш фирмата?
Защото не мога.
Той ли го казва, или ти?
Аз го казвам и знам, че всички тайно си го мислят.
Не съм способен. - Не мисля така.
Не ме познавате.
За никого не мисля така.
Всяко човешко същество може да се промени.
Може да има стремежи и да се превърне в нещо по-добро.
Трябва само да го иска.
И вярвате в това?
Баща ми казваше, че от мен нищо няма да стане.
А виж ме сега.
Беше оцелял от Холокоста.
Герой е.
Какво правиш, ако герой каже, че си смотан?
Не знам.
Доказваш, че греши.
Добре, това прави 37 долара.
Знаеш ли? Забравих портфейла си в кабинета.
Няма проблем. Ще я задържа до другия път. - Не знаех, че ще излизам.
Ще я пазя. - Знаеш ли...
Мога да платя сеанса си сега. В брой.
Наистина? - Разбира се.
Не е нужно да го правиш.
Не, искам. Дължа ви пари. Трябва да платя.
Не, ще се върна.
Спокойно. - Ако ме бива в нещо, то това са сметките.
Не съм човек, който не си плаща.
Всичко е наред. - Правите ми услуга.
Няма да пиша чек и да го пращам по пощата.
Добре. Тогава благодаря. Оценявам го.
Няма проблем. - Това беше много мило.
Да видим. Четиридесет и пет, нали?
Да, добре. Това са...
Четиридесет и пет са.
Не са ли толкова?
Не. Толкова са.
Само че взимам четиридесет и пет на час.
А ние надвишихме.
Да. Но не го мисли, черпя.
Не, искам да платя точната сума. - Не бъди глупав. Всичко е наред.
Нищо подобно. - Марти.
Моля ви.
Да видим.
Един час и 15. - Недей...
Колко прави това?
Ако сме започнали втория час, тогава таксувам за цял час.
Да, разбира се. - Но наистина не го мисли.
Ще спреш ли? - Не. Ето какво.
Опитвам се...
Ето това ще направим.
Спри. - Деветдесет долара.
Марти, не. Всичко е наред. - Готово.
Това... - Парите са в ръката ви.
Благодаря, Марти.
Чудесен си. - Заповядай.
Джо, ще върна стола. - Ще го прибера.
Много мило, Джо. - Не, нямаше нужда.
Прав си.
Със скосен ръб и зелено паспарту
ще е супер.
Жилетката е в същия цвят. Марти, знаеш ли? Имаме още малко време.
Знаеш ли какво трябва да направим?
Да оправим тази работа с Мексико.
Благодаря, Джо. - До скоро.
Не е добра идея.
Всъщност може да се окаже ужасна.
Накрая и двамата ще трябва да й платим почивката.
Няма да го позволя.
Не я познавате. С нея не може да се спори.
Тя е като Джими Снука Готиния, но й сече умът.
Мислиш, че победата ти е в кърпа вързана, но тя те обезврежда с една хватка.
Обличай трикото, защото ще се справиш.
Не си е у дома...
Боже, Марти! Най-сетне. - Защо "боже"?
Разговорът прекъсна. Трябваше да се обадиш, така е редно.
Щом прекъсне... - Ти крещеше.
Не крещях. - Крещеше.
Не крещях.
Добре. Виж, съжалявам, че те засегнах.
Разбирам, скъсахме, но ти ми обеща Мексико.
Намерих хотел в Канкун с морски изглед и всичко включено.
Това е...
Неприемливо.
Кой си ти?
Кой е това? - Марти ми е клиент.
Клиент? Водиш адвокат?
Марти няма да плати Мексико.
Но той обеща.
Всяко обещание, което е дал, е устно.
На кого му дреме? - Направено е добронамерено,
мислил е, че връзката е жива. - Не е споменавал такова нещо.
Казах, че Мексико ми е мечта, и той каза, че ще плати. Марти?
Каза, че ще платиш, нали?
Използваш ли го? - Не.
Така звучиш. Наистина ли искаш да си такава?
Не. Той го каза.
Марти, кажи му.
Ти каза, че ще платиш.
Не знам какво е казал преди, но ясно чувам какво казва сега.
Това, което казва, е "дотук".
Марти казва вече да не му звъниш, да не ходиш при него в работата
и да не контактуваш с него или с член на семейството му.
Казва, че ако продължаваш да го правиш,
той няма да се поколебае да използва закона срещу теб.
Марти казва, че няма да плати почивка в Мексико.
Не днес, не утре. Никога.
Марти казва, че ако продължаваш по този начин,
ще имаш изглед единствено към двора на затвора.
Мартин.
Казал ли си това?
Нещо в този дух беше.
Срещата е документирана.
Приятен ден.
Документирана е.
Махайте се.
Боже.
Видя ли физиономията й? - Като надрусан съм.
Никога не съм се друсал, но чувството сигурно е подобно.
Как си? - Чувствам се удивително.
"Изглед към двора на затвора"?
Беше гениално хрумване.
Беше, нали? Дай пет.
Дай десет.
Дай седем и половина. - Какво?
Нищо. Просто те занасям.
Ти успя, Марти. Не се даде да те мачкат.
Да.
Добър човек си, Марти.
Много съм зает, но те харесвам. Мисля, че мога да помогна.
Добре.
Оставяш се да те използват.
Няма да го позволя.
Не днес, не утре, никога.
Добре ли звучи?
Да, звучи добре.
Ще ти помогна.
И всичко ще се нареди.
Първо ще направя нещо напълно неетично.
Ще те прегърна.
Обичам да прегръщам.
Хей. - Какво?
Виж, не са ли страхотни?
АТЕЛИЕ 16
Да, жестоки са.
Ще ги купя някой ден.
Чувствам се така, сякаш обрахме банка.
Нали? - Почти.
Тръпката. - Знам, усещам я.
Нощес няма да мигна.
Да пием ментов чай.
Превод на субтитрите Катина Николова