Терапія без кордонів
ЗА ПОДКАСТОМ «ВОНДЕРІ» І «БЛУМБЕРҐ»
Вам щось принести?
Алоха.
Махало.
-Ребе Шерман. -Привіт, хлопче.
-Чи краще – король пінг-понгу? -Точно.
-Обережно. Він ніндзя. -Дякую.
Теа? Або ти ростеш, або я зменшуюся.
Ви Нік і Тоні, так?
-Середа вечір. Я подзвоню! -Ще б пак.
Кукурудза чудова.
Фермерська. Сам лущив. А от і він!
Народ, пригніться!
-Не кажи. Навіть не думай. -Що?
-Я з тобою в гольф не гратиму. -Чому?
«Чому?» То був не гольф, а радше хокей.
Я боявся за своє життя.
Уже були в джакузі? Підіть у джакузі.
У нього ти попадеш.
Я ж тобі...
Бенджаміне, що таке?
Ти явно перегрівся. Ще зомлієш.
Свіже повітря не для мене.
Бо мама тримала тебе вдома, як кота. Ходімо.
Зайди всередину. Там кондиціонер.
Сотні фільмів – усі лауреати «Оскара».
М'ячі для бочче.
Лізо. Айк Гершкопф.
-Гей. -Вітаю.
-Як завжди розкішна. -Дякую.
Можна з вами сфотографуватися?
-Авжеж. -Яку кнопку...
-Вгорі. -Треба перекрутити...
Ні. Усе готово.
Добре.
-Вгорі. -Я натис не ту.
-Я сходжу по окуляри. -Ні. Просто...
Нічого. Гей! Іди сюди.
-Дякую. -Так.
Іди сюди. Можеш... Сфотографуй нас.
-Вам тут весело? От і чудово. -Так.
Прекрасно. Гарний будинок.
Дякую.
-Є! -Чудово.
Я покажу вам корів. Купив їх у галереї.
-Добре. -Вони дуже цікаві.
Збери мокрі рушники.
Будьте тут.
Стійте. А тоді... Куди це ти? Назад.
Я його знайду... Он він. Сюди. Привітайся з дядьком, Ліззі.
Ой-ой. Філліс, викликай дезінсектора.
У будинку завелися надокучливі комашки.
Я домовилася про зустріч з доктором Гершкопфом
-сьогодні ввечері. -О боже. Вони повсюди.
Що це за комашки?
Погляньмо. Волохаті... Та ще й з чіпкими лапками.
-Ти мене почув? -Не можу піти.
-Чому? -Слухай, не хочу
-говорити з незнайомим... -Він не незнайомий.
Його порадив ребе Ґолдберґ.
Ні, я знаю. Гей!
Не лоскочіть мене.
Дівчатка, заспокойтеся. Дайте дядькові Марті спокій.
Давай, просто сфотографуємо вас, поки ви не замастилися.
Дівчатка! Ідіть сюди. Швидко.
Ану поклади телефон.
Це твій?
Ні. Добре, дякую. Ви дуже красиві.
Лише погляньте. Головне питання:
чи знайдуться у них великі пастки на всіх цих набридливих комашок?
Аякже. Бачила такі в кімнаті.
Точно. Брюсе, принеси мітлу.
Позбудемося...
-О боже! Моя голова! -Візьми мітлу!
То що, підеш?
Мені не потрібен доктор Гершкопф. У мене все добре.
У будинок таки прокрався шкідник.
От чорт!
-Візьми фотоапарат. -Так.
-Я візьму її на себе. -Так.
Добре.
Ну от.
-Дебора! -Де він?
Я теж рада тебе бачити.
-Ти передала мої повідомлення Марті? -Так. Усі вісім.
Точно? Бо він не передзвонив.
Може, через те, що ви розійшлися.
Ні. Філліс, ніхто по факсу не розходиться.
Згодна, але бувають і гірші способи.
Мій чоловік розірвав наш шлюб, трахнувши секретарку.
Тому краще вже по факсу.
Мені байдуже. Просто... Так.
Хочу його побачити.
-Його тут нема. -Він не зможе ховатися вічно.
Таки зможе.
Він мені винен.
Припиняймо цю мурню. Не сьогодні. Сьогодні не можу.
Він нічого тобі не винен. Це кінець.
Нам треба поговорити.
Це особисте.
Ти знову вагітна?
-Як ти смієш мене звинувачувати? -То це вперше?
-Пішла ти, Філліс. -Послухай.
Марті – хороший.
Занадто хороший. А от я на це не страждаю...
І я не дам тобі на ньому їздити.
Ти його сторожовий пес?
Гірше. Я його сестра.
Сторожовий пес тільки вкусить, а от сестра вирве тобі трахею
й зіграє на ній, як на флейті.
Бачиш різницю?
Філліс, це тебе не стосується!
Ти помиляєшся!
Марті мене стосується.
Ясно.
Що ж.
Якщо він мені до вечора не передзвонить, будуть неприємності.
Ну то будуть неприємності.
-Великі неприємності. -Я з першого разу почула.
-Поцілуй мене в зад, Філліс. -Гарно.
Тупа сучка.
Гарно.
Широко всміхніться на три. Раз, два, три.
О боже. Знаєте що?
Не всміхайтеся. Просто не хмуртеся так.
Ніби хтось клонував близнюків з «Сяйва».
Містере Ейблмен, хвилинку.
Брюсе, познімаєш? Переконай їх усміхнутися.
У них вигляд, ніби ми їх викрали.
Постараюся.
Погляньмо, ви замовляли
театральну завісу з велюрового напівоксамиту.
-Зі складками-метеликами. -Так.
Як бачите, вирівняний ворс і матове покриття.
Це блідо-рожевий? Якийсь темний.
Та ні, блідо-рожевий. При такому світлі здається темнішим.
-Не знаю... -Також маємо
для вас театральну сітку й бокові завіси.
Покажіть завіси.
А це що таке?
Чорна велюрова завіса.
З вивороту.
Це підкладка.
Нащо?
Для кращої світлонепроникності.
Я підкладки не замовляв.
Ми рекомендуємо
нашивати її на нові завіси,
бо з підкладкою повільніше зношуються.
Ви глухий? Я її не замовляв.
Ми не шиємо завіс без підкладки.
-Не сумніваюся. -Бо так
-вони довше зношуються. -Щоб здерти більше грошей.
-Послухайте. -Ви послухайте.
Такого безглуздя не було, коли всім керував ваш батько.
Я роблю якнайкраще.
Я ходжу сюди тридцять чотири роки.
-І ми раді співпраці. -Де Джером?
-Дядько вже тут не працює. -Чому?
Бо... складно пояснити.
Хочу говорити з Джеромом.
Зачекайте, будь ласка.
Містер Ейблмен!
Добрий день!
Я не заплачу ні цента, поки не поговорю з Джеромом.
Зрозуміла.
Я підійду через хвилинку.
Марті, що ти робиш?
Ти мусиш вийти.
Марті, перестань. Марті, відпусти.
Перестань.
У тебе напад паніки?
Та що з тобою?
Чого ти... Чого ти боїшся?
Це всім невдоволений меламед, у якого з тридцяти років вуха волоссям обросли.
Чого ти так боїшся?
Глянь на мене. Ти тепер головний. Ти бос.
Боси не жують тканину, Марті.
Що таке? Марті, ти непритомнієш?
Устань негайно. Припини.
Ти повинен туди вийти. Ти...
Перестань! Марті, встань!
Ти знущаєшся?
Прокляття, Марті!
Даруйте, Марті пішов на дуже важливу зустріч.
За шторою?
Так, за шторою. Чим вам допомогти?
Він нашив підкладки на бокові завіси. Я їх не замовляв.
Якщо не заберете їх з рахунку, я у вас більше не замовлятиму.
Нам буде дуже жаль з вами прощатися.
Вашого батька це засмутило б.
Це правда.
Утім, його все засмучувало, тому...
Бувайте, містере Ейблмен.
Вставай.
Іди сюди.
Марті.
Глянь на себе.
Дорослий чоловік сповзає по стіні
за шторами у власному кабінеті.
Я мусив звідти піти.
Тобі потрібна допомога.
Сходи до доктора Гершкопфа.
Хоч раз.
Про більше я не прошу.
Ви Марті?
Вітаю. Радий, що ви прийшли. Заходьте.
Що вас привело?
Не знаю.
Ось що дивно. У мене все нормально.
Усе нормально. Така дурість.
Так.
Мене змусила Філліс. Ось чому я тут.
Філліс?
Моя сестра.
Вона, мабуть, переконлива.
Ну...
Чому Філліс хотіла, щоб ви прийшли?
-Повторіть. -Чому Філліс сказала вам прийти?
Поняття не маю. Це безглуздо.
Навіть не знаю, що й думати.
Усе чудово. Узагалі жодних проблем.
Я в порядку.
Я спокійний і холодний, мов бриз.
Не часто таке чую.
Такий уже я.
Мені незручно. Не хочу марнувати ваш час.
Пробачте.
Я піду.
Послухайте.
Так?
Ви вже тут.
Тому залишайтеся.
Щоб Філліс відчепилася.
Так.
Смішно. Сідайте.
Розслабтеся.
Усе гаразд. Просто побазікаємо.
-Добре. -Добре.
Може, хочете побазікати про щось конкретне?
Ну добре.
Розкажіть про себе.
Та нема що розповідати.
Народився в Нью-Йорку. Живу в Нью-Йорку.
Чудова робота. Чудове життя.
Нема що розповідати.
Ви аж так не хочете тут бути?
-Послухайте... -Знаєте що?
Ваша правда.
Такий гарний день. Може, прогуляємося?
Прогуляємося?
Так.
-Разом? -Так. Чом би й ні?
Розкажіть про своє чудове життя. Мені дуже цікаво.
Нема що розказувати.
Я люблю свою роботу.
У мене текстильна компанія.
Раніше нею керував тато, але коли мама з татом...
Ну, вони вже... вони вже не...
Вони заповіли її мені.
Коли вони померли?
Коли?
Нещодавно?
То ви тепер бос?
Вам подобається?
Ага.
Ваші працівники нормально реагують на зміну керівництва?
О, так. Вони чудові.
Вони мені як сім'я. Я знаю їх усе життя.
Чудові люди.
Дядько зі мною судиться, але все нормально.
Судиться з вами?
Так. Нічого серйозного.
Звичайні сімейні драми.
Він хоче компанію.
Вважає, що я її не тягну, але все буде нормально.
Вам, мабуть, непросто.
Та ні. Все нормально.
Усе нормально. Минеться.
Ви одружені?
У мене була дівчина, але кільки тижнів тому ми розійшлися.
Співчуваю.
Ні. Це насправді добре.
Без неї мені значно краще.
Біда в тому, що прямо перед розривом
я пообіцяв їй відпустку в Мексиці.
І вона постійно приходить
і каже, що я винен їй відпустку в Мексиці.
Отаке.
Але загалом усе справді...
Нормально?
Так.
Ходімо.
Зіграємо.
У що?
У баскетбол.
Я не дуже часто граю.
Хлопці, візьмете ще двох?
-Авжеж. -Так? Добре.
-Грайте з ними. -Добре.
Я гратиму за вас. А ти – за них.
-Я погано граю. -Нічого.
-Мені треба розігрітися. -Це просто гра.
-Круто. -Давай!
-Давай. -Так.
-Готові. -Готові.
-Почали! Туди! -Ворушись!
Ви чого стоїте?
Не можу бігти й набивати одночасно. Погана координація.
-Біда в тому, що ви красивий. -Ні.
-Успішний. -Не дуже.
-І при грошах. -Можливо.
І ви добрий. Надто добрий. Тому на вас їздять.
-Ви так вважаєте? -Дивись!
Марті! Пасуй мені!
-Пасуй! -Кидай!
Ти куди кидаєш?
Ти що робиш?
Що ти робиш? Він у чужій команді!
Чувак, ти міг кинути мені.
Що з тобою?
-Він же сказав. -І що?
Він же сказав? Ви ж казали!
Навіщо ви так?
-Це ви зробили. -Ви...
Я попросив у вас м'яча. Ви не повинні були пасувати мені.
-Давайте ще раз. -Готові.
М'яч переможеним.
Хто ви?
Я Марті Марковіц.
Слабак Марк Марковіц?
Ні.
То ви крутий? Який ви?
-Крутий. -Звучить не дуже круто.
Радше кволо. М'яко. Ви м'який?
-Ні, я не м'який. -Аж ніяк. Ви не м'який.
-Я так не думаю. -Ні!
І що ви більше не терпітимете?
-Послухайте. Я таки пообіцяв... -Ви не терпітимете...
-Її маячні. -Обережно.
-Що вона від вас отримає? -Вона сказала...
Нічого. Ви їй це скажете?
Її складно переконати.
Подзвоніть їй. Прямо зараз.
Зараз? Не думаю, що це вдалий момент.
Навіщо гаяти час?
Я позичу вам десять центів. Нате.
Безплатний дзвінок, який заощадить вам тисячу доларів.
І дасть душевний спокій.
Я не готовий.
Марті, я поряд.
Деборо, це Мар...
Вибач.
Я просто... Вибач.
Ні, я... Багато справ на роботі.
-Я не... -Ви можете.
Слухай.
Ось у чім річ.
Я не оплачу тобі тижневу поїздку в Мексику.
Ага. П'ять днів обійдуться дешевше.
-Так. -Ні.
Може, краще три в Покіпсі?
-У мене є купон. Зі спа. -Ні.
Ні.
-У мене купон. -Байдуже.
-Навіть два купони. -Ви не тому...
-Вибач. -Марті.
-Мені... Мені дуже... -Марті.
Не кричи на мене.
Не треба кри...
Так, Марті. Дайте сюди.
О ні, ви...
-Дихайте. -О боже.
Ви повісили слухавку. Це недобре.
-Не треба було вішати слухавку. -Ви в порядку?
-Так. -Я відчуваю, як ви пітнієте.
-Я знепритомнію. -Не знепритомнієте.
Не знепритомнієте.
Ми вже близько. Чуєте? Уже близько.
-Я відчиню. -Добре.
МАЙСТЕРНЯ РАМОК
-Ще зовсім трошки. -Так.
Привіт, Джо. Знайдеться стілець
і склянка води для мого друга?
-Ні. -Так. Усе добре.
Розслабтеся. І дихайте.
-Дякую. -Так, так.
Сюди. Сідайте.
-Розслабтеся. -Так.
Дихайте. Просто дихайте. Глибоко. Вдих.
Раз, два, три, чотири.
І видих. Два, три, чотири.
Вдих. Дякую. Чудово. Ви молодець.
-Дякую. -Кілька ковтків.
-Усе добре. -Дякую.
Вдих.
-Я в нормі. -Видих. Отак.
Це за таке ви берете купу грошей?
Вісім років підготовки.
-Ого. -Чудово.
-Як ви? -Значно краще.
-І вигляд кращий.
-Так. -Добре.
-Дякую. -Бо ви трохи позеленіли.
-Перепрошую. -Пусте. Не варто.
Док, не знаю, чи доречно, але ваше замовлення готове.
Так. Авжеж. Прекрасно.
Як почуваєтеся?
-Добре. -Так?
-Я в порядку. Просто... -Добре.
-То що скажете? -Чудово!
От і все. Ви молодець.
Мені подоб... Гей.
Марті.
Що скажете? Впізнаєте її?
Начебто ні.
Не впізнаєте Джекі Сталлоне?
«Прекрасні жінки реслінгу»?
-Так. -Точно.
Слухайте, ось іще...
Мого листа опублікували в «New York Times».
Про смертну кару.
Переконливо.
Може, краще додати паспарту?
І зробити рамку такої самої ширини. Вони взаємно урівноважаться.
-Може, й справді. -Зробити, як він каже? Я можу.
Зелене паспарту підкреслило б зелений колір сорочки.
-Претендуєте на мою роботу? -Ні.
У нього гостре око.
Цю заберете? А я підправлю фото з Джекі Сталлоне.
-Так. -Чудово.
Ви в цьому тямите.
Я працюю з тканинами. Знаюся на кольорах.
Чому дядько вважає, що ви не можете керувати компанією?
Бо я не можу.
Це його думка чи ваша?
Моя, і так потай вважають усі.
-Я не можу. -Думаю, це неправда.
Ви мене не знаєте.
Я вірю в кожного.
Усі люди на світі здатні змінитися.
Здатні розвиватися й ставати кращими.
Якщо захочуть.
Ви справді в це вірите?
Батько казав, що я нічого в житті не досягну.
Гляньте на мене.
Він пережив Голокост.
Він герой.
Що робити, коли герой каже, що ти невдаха?
Не знаю.
Довести, що він помиляється.
Так. З вас 37 доларів.
Знаєте що? Я забув гаманець на роботі.
Нічого. Заплатите пізніше.
Не знав, що вийду. Чорт.
Зачекаю.
Так.
Знаєте, я можу заплатити вам за сеанс прямо зараз. Готівкою.
-Справді? -Авжеж.
Знаєте... Усе гаразд, не треба.
Ні, я заплачу. Я винен вам гроші. Я заплачу.
Ні, я повернуся.
-Усе нормально. -Єдине, що я добре вмію, –
це оплачувати рахунки.
Не хочу бути тим, хто не платить рахунків.
-Усе добре. Я не... -Ви робите мені послугу.
Мені не доведеться виписувати чек і надсилати його поштою.
Добре. Дякую. Я щиро вдячний.
-Нема за що. -Дуже люб'язно з вашого боку.
Отже, 45 доларів.
-Так. -Правильно?
-Сорок п'ять доларів. -Так.
Це не сорок п'ять?
Ні. ні. Все правильно.
Просто... Сорок п'ять – ціна за годину.
А сеанс тривав довше.
Так. Проте не турбуйтеся. Цього досить.
Ні. Я заплачу повну суму.
Не говоріть дурниць. Усе нормально.
-Аж ніяк. -Марті.
Прошу.
Погляньмо.
-Минула година 15 хвилин. -Не...
Скільки я винен?
Якщо сеанс триває більше як годину,
я беру повну ставку за наступну.
-Точно, авжеж. -Серйозно, це пусте.
-Перестаньте. -Ні, я хочу заплатити.
Я пробую...
-Зробимо так. -Я...
-Досить. -Наполягаю. 90$.
-Марті, ні. Не треба. -Пізно.
-Ні. Це не... -Гроші вже у вас.
Дякую, Марті.
-Ви не такий, як інші. -Решта.
-Джо, я... -Дякую.
-Я сам. -...занесу стілець.
-Ви дуже добрі, Джо. -Не треба, я сам.
Ваша правда.
Зі скошеним краєм і зеленим паспарту
-матиме гарний... -У нас заведено...
-...вигляд. -Чудова майстерня.
Бо личить до сорочки. Марті, знаєте що?
У нас іще є трохи часу.
Знаєте, що ми зробимо?
Покінчимо з Мексикою.
-Дякую, Джо. -На все добре.
Це поганий план.
Можливо, навіть жахливий.
Врешті ми разом оплатимо її поїздку в Мексику.
Я цього не допущу.
Ви так кажете, бо її не знаєте. З нею важко сперечатися.
Вона як Джиммі «Суперфлай» Снука, тільки в розумовому плані.
Ти думаєш, що перемагаєш, а вона стрибає з каната
й бере тебе в мертву хватку.
Натягуйте трико, бо ви все зможете.
Її нема, тому...
-О боже, Марті. Нарешті. -Що за «О боже»?
Зв'язок обривається, ти передзвонюєш. Так усе влаштовано.
Ти не розумієш.
-Коли зв'яз... -Не треба було кричати.
-Я не кричала. -Ти кричала.
Я не кричала.
Добре. Я... Послухай... Пробач, що образив.
Я розумію. Це кінець. Але ти обіцяв мені Мексику.
Я знайшла готель в Канкуні з видом на океан і всім...
Так. Це...
Неприйнятно.
Ви хто?
-Хто це? -Марті – мій клієнт.
Ваш клієнт? Ти привів адвоката?
Марті не платитиме за поїздку в Мексику.
Він обіцяв.
Марті не давав обіцянки в письмовій формі.
-Хіба не пофіг? -Він давав її щиро, бо думав,
що стосунки триватимуть.
Він такого не казав.
Я завжди хотіла в Мексику, а Марті пообіцяв оплатити поїздку. Марті?
Ти обіцяв заплатити. Правда?
-Ви хочете ним скористатися? -Ні.
А звучить, ніби хочете.
Ви хочете бути такою людиною?
Ні. Він обіцяв.
Марті, скажи йому.
Ти обіцяв. Обіцяв оплатити.
Не знаю, що він там обіцяв,
але я чую, що він каже тепер.
А він каже: «Годі з мене».
Каже, що ви повинні перестати дзвонити,
приходити до нього на роботу
та зв'язуватися з ним чи з його рідними.
Марті каже: якщо ви не перестанете,
то він не побоїться використати проти вас усю силу закону.
Марті каже, що не платитиме за вашу поїздку в Мексику.
Ні сьогодні, ні завтра, ніколи.
А ще Марті каже: якщо ви не зупинитеся,
то вас чекатиме краєвид хіба що на тюремне подвір'я.
Мартіне.
Ти таке казав?
Щось дуже схоже.
Ми цю зустріч записували.
На все добре.
Ми записували, отож...
Геть з моєї квартири!
О боже.
-Бачили її лице? -Я ніби під кайфом.
Я ніколи не вживав наркотиків,
але думаю, що так почуваються під кайфом.
-Вам добре? -Чудово.
Стоп, «краєвид на тюремне подвір'я»?
Це було геніально.
-Таки було. Дайте п'ять. -Так.
-Дайте десять. -Так.
-Дайте сім з половиною. -Це як?
Нічого. Просто жартую.
Ви зуміли, Марті. Відстояли свої інтереси.
Так.
Ви хороша людина, Марті.
Я дуже зайнятий, але ви мені подобаєтеся. Я вам допоможу.
Добре.
Люди на вас їздять.
Я не дозволю на вас їздити.
Ні сьогодні, ні завтра, ніколи.
Згода?
Так. Згода.
Я вам допоможу.
І все буде добре.
Та спершу я зроблю щось дуже неетичне.
Я вас обійму.
Люблю обійматися.
-Гей. -Що?
Гляньте на них. Правда, класні?
АТЕЛЬЄ 16
О так. Дуже класні.
Колись я їх куплю.
На душі, наче ми пограбували банк.
-Скажіть? -Щось таке.
-Адреналін. -Теж відчуваю.
Я сьогодні не засну.
Випийте м'ятного чаю.
Переклад субтитрів: Анастасія Жищинська