PAMATĀ WONDERY UN BLOOMBERG PODKĀSTS
Jums ko atnest?
Aloha.
Mahalo.
- Rabīn Šērmen. - Sveiks, puiškān.
- Vai arī saukt par pingponga karali? - Tiesa.
- Uzmanieties. Nindžas gājieni. - Paldies.
O. Tia? Vai nu tu audz, vai es saraujos.
Ei, Nick and Toni's restorāns, jā?
- Trešdienas vakars. Piezvanīšu! - Labi.
Jums garšos kukurūza.
Round Swamp Farm's tirdziņš. Pats lobīju. Reku viņš!
Visi pieliecieties!
- Nesaki. Un pat nedomā. - Ko?
- Vairs nespēlēšu ar tevi golfu. - Kāpēc ne?
"Kāpēc ne?" Tas nebija golfs. Drīzāk hokejs.
Pārbijos uz mūžu.
Izmēģinājāt burbuļvannu? Izmēģiniet to.
Tajā pat tu trāpīsi.
Man vajadzētu...
Bendžamin, kas notiek?
Tev laikam karsti. Izskatās, ka ģībsi.
Man neder svaigs gaiss.
Nu, tāpēc, ka tava māte tevi audzināja kā teļu. Ejam.
Ejam iekšā, jā? Tur ir kondicionieris.
Simtiem filmu, visas ieguvušas Akadēmijas balvu.
Uzmanies, bočes bumbas.
Lisa. Aiks Herškofs.
- Sveiki. - Paldies, ka atnācāt.
- Daiļa, kā vienmēr. - Paldies.
Neiebilstat ātri nofotografēties?
- Nē. - Labi, kura poga ir...
- Augšā. - Vai jāuzvelk...
Nē, nē. Tas ir gatavs.
Labi.
- Augšā. - Nospiedu nepareizo.
- Varu aiziet pēc brillēm? - Nē. Zini...
Nekas. Ei, ei! Nāc. Panāc.
- Paldies. - Labi.
Panāc. Vai vari... Nofotografē mūs.
- Izklaidējaties? Lieliski. - Jā. Jā.
Burvīgi. Man patīk māja.
Paldies.
- Izdevās. - Lieliski.
Nāciet, es gribu parādīt govis. Nopirku pilsētā galerijā.
- Labi. - Tās ir tik īpatnas.
Savāksi tos slapjos dvieļus?
Labi, palieciet šajā telpā.
Stop. Un tad... Ei, kur tu ej? Nāc atpakaļ.
Es sameklēšu viņu... Reku viņš... Nāc. Sasveicinies ar tēvoci, Lizij.
Filis, sauc kukaiņu iznīcinātāju.
Mums pa ēku skraida uzmācīgi radījumiņi.
Es tev sarunāju vizīti pie dr. Herškofa
-šopēcpusdien. - Ak vai. Tie ložņā pa mani.
Kas tie īsti ir?
Paskatīsimies. Biezs kažoks un... Skat, kādas lipīgas ķepas.
- Tu mani dzirdēji? - Es nevaru iet.
- Kāpēc nevari iet? - Klau,
- es negribu runāt ar svešinieku... - Viņš nav svešinieks.
Viņu ieteica rabīns Goldbergs.
Nē, es zinu. Es zinu. Ei!
Nekutini mani.
Labi, meitenes. Izbeidziet. Lieciet tēvoci Mārtiju mierā.
Nāciet, uzņemsim fotogrāfiju, pirms jūs sabojājat tērpus.
Meitenes! Nāciet! Nāciet, nāciet! Aiziet. Nāciet.
Lūdzu, noliec telefonu.
Vai tas ir tavs?
Nē. Labi, paldies. Jūs izskatāties apburošas.
Paskat tik. Rodas jautājums.
Vai ražo tik lielus slazdus, lai noķertu visus šos uzmācīgos radījumus?
Noteikti ražo. Mums tur aizmugurē daži ir.
Jā, tā ir. Brūs, aizej pēc slotas.
Jā, mums jādabū...
- Ak dievs! Mana galva! - Aizej pēc slotas!
Nu, tad tu aiziesi?
Man nav jāiet pie dr. Herškofa, skaidrs? Man viss ir kārtībā.
Šķiet, ka ēkā tiešām ir kāds kaitēklis.
O, sasodīts!
- Labi, paņem fotoaparātu. - Jā.
- Es tikšu galā ar viņu. Labi? - Jā, labi.
Nu labi.
Ķeramies pie lietas.
- Debora! - Kur viņš ir?
Man arī prieks tevi redzēt.
- Vai nodevi manas ziņas Mārtijam? - Jā. Visas astoņas.
Esi droša? Jo viņš man neatzvanīja.
Varbūt tāpēc, ka jūs abi izšķīrāties.
Nē. Nevar no otra izšķirties ar faksa starpniecību, Filis.
Nē, es piekrītu, bet ir arī sliktāki veidi.
Mans vīrs izbeidza laulību, drāzdams savu sekretāri.
Tā ka es dotu priekšroku faksam.
Labi, man tiešām vienalga. Es tikai... Labi.
Es gribu viņu satikt.
- Viņa te nav. - Viņš nevar no manis tā slēpties.
Esmu pārliecināta, ka var.
Viņš ir man parādā.
Labi, beigsim šo sviestu. Es nevaru. Nevaru šodien ar to ņemties.
Viņš neko nav tev parādā. Viss beidzies.
Man ar viņu par kaut ko jāparunā.
Tā ir personīga lieta.
Vai tu atkal esi stāvoklī?
- Kā tu, dirsā, uzdrīksties mani apsūdzēt? - Tā nebija?
- Ej dirst, Filis. - Paklausies mani.
Mārtijs ir jauks cilvēks.
Īstenībā pārāk jauks. Bet man nepiemīt tā nelaime.
Un es tev neļaušu viņu izmantot.
Kas tu esi? Viņa sargsuns?
Ļaunāk. Esmu viņa māsa.
Sargsuns tev tikai iekostu,
bet māsa tev izraus nolādēto traheju un spēlēs to kā sasodītu flautu.
Saproti atšķirību?
Tā nav tava darīšana, nolādēts, Filis!
Tur tu kļūdies!
Mārtijs ir mana darīšana.
Labi.
Ja viņš līdz pēcpusdienai man nepiezvanīs, būs nepatikšanas.
Nu tad, šķiet, būs nepatikšanas.
- Jā, būs lielas nepatikšanas. - Nē, es tevi dzirdēju jau pirmajā reizē.
- Bučo manu sūda pakaļu, Filis. - Jauki.
Sūda kuce.
Jauki.
Lielu smaidu uz "trīs". Viens, divi, trīs.
Ak dievs. Labi. Zināt?
Aizmirstiet par smaidu. Mēģiniet izskatīties ne tik spokainas.
It kā dvīnes no filmas Mirdzums būtu piedzemdējušas vēl dvīnes.
O, Eibelmena kungs, pagaidiet mirklīti, labi?
Brūs, vari tu? Mēģini viņas piespiest smaidīt.
Nu, šī nolaupīto ķīlnieču enerģija man šķiet neadekvāta.
Darīšu, ko varu.
Paskatīsimies, jūs pasūtījāt aizvelkamo priekškaru no samta velūra.
- Jā. Ar tauriņveida ielocēm. - Jā.
Un, kā redzat, tam ir virziena uzkārsums un matēta apretūra.
Tas ir Puccini rozā? Šķiet tumšs.
Nē, parastais Puccini. Nu, šajā gaismā var šķist nedaudz tumšāks.
- Es nezinu... - Dabūjām jums
haizivszobu linaudeklu un divas sānu drapērijas.
Parādiet sānu drapērijas.
Kas tieši ir tas?
Tā ir melna velūra drapērija.
Aizmugurē.
Tā ir odere.
Kāpēc?
Tā dod maksimālu necaurredzamību.
Es nepasūtīju oderi.
Nu, mēs to rekomendējam,
ziniet, jaunajām drapērijām, lai tās būtu pilnīgas,
jo, ziniet, odere paildzinās auduma mūžu.
Esat kurls? Es to nelūdzu.
Klau, mēs... mēs nešujam priekškarus bez oderes.
- O, nu kā tad. - Proti,
- tad tik ātri nenolietojas. - Jo varat paprasīt vairāk naudas.
- Paklau. - Nē, jūs klausieties.
Man nebija jācieš šādi murgi, kad te vadītājs bija jūsu tēvs.
Es tikai daru tā, lai būtu labāk.
Es šurp nāku 34 gadus.
- Un esam pateicīgi par pasūtījumiem. - Kur ir Džeroms?
- Mans tēvocis te vairs nestrādā. - Kāpēc ne?
Tāpēc, ka tas ir... tas ir sarežģīti.
Es gribu runāt ar Džeromu.
Varat mirkli uzgaidīt?
Eibelmena kungs!
Sveiki, kā jums klājas?
Nemaksāšu ne centu, kamēr neparunāšu ar Džeromu.
Skaidrs.
Atvainosiet mani uz brītiņu, lūdzu?
Mārtij, ko tu dari?
Tev tūlīt pat jānāk laukā.
Mārtij, izbeidz. Mārtij, noliec to.
Izbeidz.
Tev ir panikas lēkme?
Kas tev kaiš?
No kā... No kā tev ir bail?
Viņš ir īgns, vecs Talmūda skolotājs, kuram kopš 30 gadu vecuma ausīs ir matiņi.
Par ko tu tā baidies?
Mārtij, paskaties uz mani. Tu tagad esi galvenais. Tu esi boss.
Bosi nekošļā audumu, Mārtij.
Kas par vainu? Mārtij, tu ģībsti?
Celies. Nē, tūlīt celies. Beidz.
Tev jānāk laukā. Tev jānāk...
Beidz! Mārtij, celies.
Tu joko?
Nolādēts, Mārtij!
Es atvainojos, Mārtijam tagad ir ļoti svarīga tikšanās.
Aiz aizkariem?
Jā, aiz aizkariem. Kā varu palīdzēt?
Viņš pielika sānu drapērijai oderi. Es to nelūdzu.
Un, ja jūs to nenoņemsiet no rēķina, es veikšu darījumus citur.
Nu, mums noteikti būs bēdīgi redzēt jūs aizejam.
Jūsu tēvs nebūtu apmierināts.
Nebūtu, taisnība.
Bet, ja tā padomā, viņš nekad nebija apmierināts, tāpēc...
Visu labu, Eibelmena kungs.
Nāc.
Nāc šurp.
Ak, Mārtij.
Paskaties uz sevi.
Pieaudzis vīrietis, kas atspiedies pret sienu
un slēpjas aiz aizkariem pats savā birojā.
Man vajadzēja tikt no turienes laukā.
Tev vajag palīdzību, Mārtij.
Tev jāaiziet pie dr. Herškofa.
Ei, tikai vienu reizi.
Es tev vairāk nelūdzu.
Vai esat Mārtijs?
Laipni lūdzu. Prieks jūs redzēt. Nāciet.
Nu, kas jūs šurp atvedis?
Es nezinu.
Proti, tas jau ir tas trakums. Man viss ir labi.
Viss ir labi. Tas ir muļķīgi.
Jā.
Man lika atnākt Filisa. Tas ir īstais iemesls.
Filisa?
Mana māsa.
Noteikti ir ļoti pārliecinoša.
Nu...
Tad kāpēc Filisa domā, ka jums jānāk?
- Atkārtosiet? - Kāpēc Filisa domā, ka jums jānāk?
Man tiešām nav ne jausmas. Tas ir smieklīgi.
Ja man būtu jāmin, nespētu.
Viss ir lieliski. Man nav nekādu problēmu.
Proti, man ir labi.
Esmu kā rāma brīze.
Bieži to nedzird.
Nu, tāds ir mans stāsts.
Es jūtos neērti. Es jūtu, ka izniekoju jūsu laiku.
Es atvainojos.
Es iešu.
Nu klau. Ei.
Ko?
Jūs esat te.
Varat arī palikt.
Lai Filisa būtu apmierināta, labi?
Taisnība.
Tik smieklīgi. Apsēdieties.
Atslābstiet.
Viss kārtībā. Varam tik papļurkstēt.
- Labi. - Labi.
Vai gribat papļurkstēt par ko konkrētu?
Nu labi.
Nu, varbūt pastāstiet par sevi?
Nu, nav nekā daudz, ko teikt.
Ziniet, dzimis Ņujorkā. Dzīvoju Ņujorkā.
Lielisks darbs. Lieliska dzīve.
Saprotat? Nav nekā, ko teikt.
Jūs tiešām negribat te būt, jā?
- Nu... Klau... - Zināt? Domāju, jums taisnība.
Laukā ir skaista diena. Varbūt izejam pastaigā?
Pastaigā?
Jā.
- Kopā? - Kā tad. Kāpēc ne?
Nu, pastāstiet par savu lielisko dzīvi. Man skauž.
Nav nekā īsti, ko stāstīt.
Es mīlu savu darbu.
Es vadu audumu kompāniju.
Agrāk to vadīja mans tētis, bet nu... nu mana mamma un tētis ir...
Nu, viņi nav... Ziniet, viņi nav...
Viņi to man novēlēja testamentā.
Cik sen viņi nomira?
Cik sen?
Vai tas notika nesen?
Tad nu jūs esat boss, a?
Jums tas patīk?
Aha.
Vai cilvēki, kuri pie jums strādā, ir apmierināti ar pāreju?
O jā. Jā. Viņi ir lieliski.
Viņi ir kā ģimene. Es viņus pazīstu visu mūžu.
Lieliski ļautiņi.
Nu, mans tēvocis tiesājas ar mani, bet tas nekas.
Viņš ar jums tiesājas?
Jā. Nav nekas īpašs.
Nu, ziniet, parasta ģimenes drāma.
Viņš grib to vadīt.
Viņš nedomā, ka es to spēju, bet būs labi.
Izklausās diezgan skarbi.
Nē, tiešām. Tas nekas.
Tas nekas. Tas paies.
Vai esat precējies?
Es draudzējos ar kādu, bet mēs pirms dažām nedēļām izšķīrāmies.
Man žēl.
Nē. Nē, īstenībā tas ir labi.
Man bez viņas ir daudz labāk.
Un vienīgā problēma, ka īsi pirms šķiršanās
es viņai apsolīju atvaļinājumu Meksikā.
Un nu viņa visu laiku uzrodas,
teikdama, ka esmu viņai parādā atvaļinājumu Meksikā.
Nu jūs zināt.
Bet, ja neskaita to, viss tiešām ir...
Labi?
Jā.
Ejam.
Uzspēlēsim.
Ko?
Basketbolu.
Nu, es īpaši nespēlēju.
Sveiki, puiši. Vajag vēl divus?
- Jā, lai iet. - Jā? Labi.
- Jā. Vari spēlēt ar viņiem. - Labi.
Es būšu jūsu komandā. Jūs būsiet viņu komandā.
- Man nepadodas basketbols. - Nekas.
- Gribu iesildīties. -Ā, mēs tik izklaidējamies.
- Labi. Nu re. -Vamos! Vamos! Vamos!
- Labi. Aiziet. - Labi.
- Gatavi. - Gatavi.
- Sākam! Tur! - Kusties! Aiziet.
Ei, zināt, kas jums par nelaimi?
Jā, es nevaru reizē skriet un driblēt. Rokas un acu koordinācija.
- Jūsu nelaime ir, ka esat izskatīgs. - Nē.
- Veiksmīgs. - Ne gluži.
- Un jums ir nauda. - Varbūt.
Un jūs esat jauks. Pārāk jauks. Jūs ļaujat cilvēkiem sevi izmantot.
- Jūs domājat? - Uzmani viņu!
Mārtij! Piespēlējiet man! Man!
- Piespēlē! - Piespēlējiet man!
Skaties, kur met.
Kas tas bija?
Ko tu dari? Viņš pat nav mūsu komandā!
Vecīt, es visu dienu biju brīvs.
Kas ar tevi?
- Viņš teica. - Vecīt, beidz.
Viņš teica! Jūs teicāt!
Kāpēc jūs tā darījāt?
- Nē, jūs to izdarījāt. - Jūs...
Es tikai lūdzu jums bumbu. Jums nevajadzēja man to piespēlēt.
- Labi. Vēlreiz. - Gatavi.
Bumba zaudētājiem. Zaudētājiem.
Kas jūs esat?
Es esmu Mārtijs Markovics.
Esat "vieglais mērķis" Markovics?
Nē.
Jūs esat skarbais puisis, jā? Kas jūs esat?
- Skarbais puisis. - Neizklausījās pārāk skarbi.
Tas izklausījās vārgi. Mīksti. Esat mīkstais?
- Nē. Es neesmu mīkstais. - Nē, neesat. Protams, ka neesat.
- Man tā nešķiet. - Nē!
Un ar ko jūs nesamierināsieties?
- Nu, lieta tāda. Es apsolīju... - Jūs nesamierināsieties
- ar viņas sviestu. - Uzmanīgi.
- Un ko viņa no jums saņems? - Nu, viņa teica...
Neko. Neko. Vai pateiksiet to viņai?
Nu, ar viņu nav viegli runāt.
Izdariet to tagad. Piezvaniet viņai!
Tagad? Nedomāju, ka tagad ir piemērots brīdis.
Vislabākais.
Skat, es pat ziedošu savu monētiņu. Lūdzu.
Šis zvans jums neko neizmaksās, bet ietaupīs 1000 dolāru.
Un dvēseles mieru.
Es nedomāju, ka esmu gatavs.
Mārtij, es tepat esmu.
Sveika, Debora. Te Mār...
Piedod.
Es neesmu... Piedod.
Nē, es... Klau, traki daudz darba.
- Es neesmu bijis... - Jūs to varat.
Paklau.
Lieta tāda.
Es nevaru maksāt tev par nedēļu Meksikā.
Aha. Piecas dienas būtu lētāk.
- Jā. - Nē.
Vai... Vai varbūt tu apsvērtu trīs dienas Pokipsi?
- Man ir kupons. Var izmantot spa. - Nē.
Nē.
- Man ir viens. - Nav svarīgi.
-Īstenībā man ir divi kuponi. - Ne jau to jums...
- Piedod. - Mārtij.
- P... P... Pied... - Mārtij.
Lūdzu, nekliedz uz mani.
Tev nav uz mani jākl...
Labi. Mārtij. Viss, viss.
Ak nē. Ak nē, jūs...
- Elpojiet. Elpojiet. - Ak dievs.
Jūs nolikāt klausuli. Nebūs labi.
- Nevajadzēja nolikt klausuli. - Tas nekas. Jums viss labi?
- Jā. - Jūtu caur mēteli - svīstat.
- Es atslēgšos. - Jūs neatslēgsieties.
Jūs neatslēgsieties.
Esam klāt. Labi? Esam klāt.
- Es... Es atvēršu. - Jā. Labi.
2. AVĒNIJAS RĀMJU VEIKALS
- Vēl daži soļi. - Labi.
Sveiki, Džo. Jums būtu varbūt sēdeklis, krēsls,
varbūt glāze ūdens manam draugam, lūdzu?
- O nē. - Jā, jā. Nē, viss kārtībā.
Vienkārši nomierinieties. Elpojiet.
- Paldies. - Jā, jā, jā.
Tā, apsēdieties. Apsēdieties.
- Nomierinieties. - Jā.
Labi. Elpojiet, labi? Vienkārši elpojiet. Dziļi. Labi, ieelpa. Ieelpojiet.
Viens, divi, trīs, četri.
Izelpojiet. Divi, trīs, četri.
Ieelpojiet. Paldies. Lieliski. Jums lieliski sanāk. Lūdzu.
- Labi. Paldies. - Dažus malciņus.
- Jums viss ir labi. - Paldies.
Labi, ieelpojiet.
- Man ir labi. - Izelpojiet. Nu re, jā.
Vai par tādiem padomiem jūs iekasējat naudu?
Tie ir astoņi apmācību gadi.
- Lieliski. - Oho.
- Kā jūtaties? - Jā, daudz... daudz labāk.
- Labāk? Jūs izskatāties labāk.
- Jā. - Jā, labi.
- Paldies. - Jums bija nedaudz zaļš ģīmis.
- Es atvainojos. - Nekas. Nevajag.
Klau, dakteri, es nezinu, bet man ir gatavas tās lietas, ja gribat.
Jā. Labi, protams. Lieliski.
Kā jūtaties?
- Jā. Labi. - Jā?
- Domāju, man viss kārtībā. Jā. Es tikai... - Labi.
- Nu tā. Ko domājat? - Ei, nu tā!
Nu re. Jūs esat tāds malacis.
Man pa... Ei.
Mārtij.
Ko domājat? Pazīstat viņu?
Diez vai.
Jūs neatpazīstat Džekiju Stalounu?
Gorgeous Ladies of Wrestling?
- O. Jā. - Nu re. Nu re, nu re.
Skat, te ir vēl viens...
Šī ir mana vēstule, ko publicēja The New York Times.
Par nāvessodu.
Dzēlīgi.
Varbūt būtu labāk, ja foto būtu kartona ietvars?
Tad rāmji varētu būt vienāda izmēra. Nu, tie viens otru papildinātu.
- Ziniet, domāju, viņam taisnība. - Man tā izdarīt? Es to varu.
Ja izmantosiet zaļu kartonu, tas sasauksies ar zaļo uz krekla.
- Gribat manu darbu? - Nē. Nē.
Viņam ir ķēriens.
Gribat ņemt šo? Un tad es pielabošu Džekiju Stalounu?
- Jā. - Lieliski.
Jūs esat prasmīgs.
Es strādāju ar audumiem. Es ko jēdzu no krāsām.
Kāpēc jūsu tēvocis saka, ka jūs nevarat vadīt kompāniju?
Tāpēc, ka nevaru.
Tie ir viņa vai jūsu vārdi?
Mani vārdi, bet zinu, ka slepus tā domā visi.
- Es to nespēju. - Nez vai tā ir.
Jūs mani nepazīstat.
Domāju, ka tā nevar teikt ne par vienu.
Katra cilvēciska būtne uz šīs zemes var mainīties.
Un var censties un pilnveidot sevi.
Tikai tas jāgrib.
Un jūs domājat, ka tā ir?
Mans tēvs teica, ka es neko nesasniegšu.
Paskatieties uz mani tagad.
Viņš pārdzīvoja holokaustu.
Viņš ir varonis.
Kas jādara, kad varonis saka, ka esi pakāsējs?
Es nezinu.
Jāpierāda, ka viņš kļūdās.
Labi. Tie būs 37 dolāri.
Zināt? Es atstāju maku kabinetā.
Tas nekas. Paturēšu līdz nākamajai reizei.
Nezināju, ka iziešu. Sviests.
Nedeg.
Jā.
Ziniet, es varētu jums tagad samaksāt par sesiju, skaidrā naudā.
- Tiešām? - Protams.
Ziniet... Nekas, jums nav tas jādara.
Nē, nē, nē. Es gribu. Klau, esmu parādā naudu. Jāsamaksā.
Nē. Es varu atgriezties.
- Viss kārtībā. - Ja kaut kas man padodas,
tad manas naudas lietas.
Es nebūšu puisis, kurš neapmaksā savus rēķinus.
- Viss ir labi. Man nav... - Izdarāt man pakalpojumu.
Man nebūs jāraksta čeks un jāsūta jums tas.
Labi. Labi. Nu tad paldies. Tas ir... Es to novērtēju.
- Kā tad. - Nu, tas ir ļoti laipni no jums.
Tā, 45, vai ne?
- Pareizi, jā. - Vai ne?
- Tie ir 45 dolāri. - Jā.
Vai... Vai tur nav 45?
Jā. Nē, nē, ir, ir.
Tikai ir... 45 dolāri stundā.
Un mēs to pārsniedzām.
Nu ja. Bet zināt? Neuztraucieties. Tas uz mana rēķina.
Nē, nē, nē. Es gribu samaksāt precīzu summu.
Nemuļķojieties. Viss ir kārtībā.
- Nav gan. - Mārtij.
Lūdzu.
Paskatīsimies.
- Stunda un 15 minūtes. - Jums nevajag...
Tā, cik tas būtu?
Nu, ja jūs ieejat otrajā stundā,
man jāņem maksa par pilnu stundu.
- Pareizi, pareizi, protams. Nē. - Bet tiešām, tas nekas.
- Beigsiet? - Nē. Es gribu to darīt.
Es mēģinu...
- Darīsim tā. - Tas... Proti...
- Nu jau pietiks. - 90 $. Es uzstāju.
- Mārtij, nē. Nē. Viss kārtībā. - Nokārtots.
- Tas ir... Tas nav... - Nauda ir jūsu rokā.
Paldies, Mārtij.
- Jūs esat neparasts. - Lūdzu.
- Džo, es... - Paldies.
- O nē, es atnesīšu. -...atdošu jums krēslu.
- Tas bija tik laipni, Džo. - Beidziet, nē. Es pats.
Bet jums ir taisnība.
Domāju, ka ar slīpu malu un zaļu kartonu
- izskatīsies... - Nāku no vietas...
-...ļoti labi. - Brīnišķīgs veikaliņš.
Jo to var redzēt kreklā. Mārtij, zināt?
Jūsu sesijā vēl ir nedaudz palicis laika.
Zināt, kas, manuprāt, mums būtu jāizdara?
Jātiek galā ar to Meksikas lietu.
- Paldies, Džo. - Jā. Uz redzīti.
Man tā nešķiet laba doma.
Tā varētu izvērsties par šausmīgu domu.
Iespējams, beigās mēs abi pirksim viņai ceļojumus uz Meksiku.
Es to nepieļaušu.
Jūs tā sakāt, bet jūs viņu nepazīstat. Ar viņu nevar strīdēties.
Viņa ir kā cīkstonis Džimijs Snuka, bet smadzeņu ziņā.
Tev šķiet, ka uzvari, bet tad viņa lido no augšējās virves
un sagrābj tevi aiz galvas, viss galā.
Labi, nu, velciet mugurā triko, jo jūs to spējat.
Viņas te nav, tāpēc...
- Ak dievs, Mārtij. Beidzot. - Kas par "ak dievs"?
Ja atvienojas saruna, tad pārzvana. Tā dzīvē pieņemts.
Tu neko nejēdz no dzīves.
- Ja atvienojas... - Tev nevajadzēja kliegt.
- Es nekliedzu. - Tu kliedzi.
Es nekliedzu.
Labi. Es... Klau, es... Labi, piedod, ja tevi sāpināju.
Es saprotu. Viss beidzies. Bet tu man apsolīji ceļojumu uz Meksiku.
Un es atradu viesnīcu Kankunā ar skatu uz okeānu, viss cenā...
Labi. Nu, tas ir...
Nepieņemami.
Kas jūs esat?
- Kas tas tāds? - Mārtijs ir mans klients.
Jūsu klients? Tu atvedi juristu?
Mārtijs nemaksās par ceļojumu uz Meksiku.
Bet viņš apsolīja.
Mārtija solījums bija mutisks, nevis rakstisks.
- Kāda starpība? - Turklāt izteikts godprātīgi,
pieņemot, ka attiecības turpināsies.
Nē, viņš neko tādu neteica.
Teicu, ka gribu aizbraukt uz Meksiku, un Mārtijs teica, ka samaksās. Mārtij?
Tu teici, ka samaksāsi. Vai ne?
- Vai jūs mēģināt viņu izmantot? - Nē.
Izklausās, ka mēģināt.
Vai tiešām gribat būt tāds cilvēks?
Nē. Viņš tā teica.
Mārtij, pasaki viņam.
Tu to teici. Tu teici, ka samaksāsi.
Nevaru spriest, ko viņš teicis iepriekš,
bet ļoti skaidri varu dzirdēt to, ko viņš saka tagad.
Un viņš saka šo: "pietiek".
Mārtijs saka, ka jums nekavējoties jāpārtrauc viņam zvanīt,
iet uz viņa darbavietu
un jebkādā veidā kontaktēties ar viņu vai kādu no viņa ģimenes.
Mārtijs arī saka: ja jūs to nepārtrauksiet,
viņš nevilcināsies izmantot pret jums visu likuma spēku.
Mārtijs saka, ka nemaksās par ceļojumu uz Meksiku.
Ne šodien, ne rīt - nekad.
Mārtijs arī saka: ja jūs turpināsiet tādā garā,
no jūsu istabiņas pavērsies vienīgi cietuma pagalma skats.
Mārtin.
Vai tu tā teici?
Es teicu kaut ko ļoti līdzīgu.
Šī tikšanās ir dokumentēta.
Labu dienu.
Tā ir dokumentēta, tā ka...
Laukā no mana dzīvokļa!
Ak dievs.
- Redzējāt viņas seju? - Jūtos kā sanarkojies.
Nu, neesmu narkotikas nekad lietojis, bet pieļauju, tās liek tā justies.
- Jūtaties labi? - Jūtos brīnišķīgi.
Pag, "cietuma pagalma skats"?
Vienkārši ģeniāli.
- Tā bija, vai ne? Dodiet "pieci". - Jā.
- Dodiet "desmit". - Jā.
- Dodiet man "septiņarpus". - Kas tas?
Nekas. Es muļķojos.
Ā, jūs to paveicāt, Mārtij. Jūs iestājāties par sevi.
Jā.
Jūs esat labs cilvēks, Mārtij.
Esmu diezgan aizņemts, bet jūs man patīkat un es domāju, ka varu jums palīdzēt.
Labi.
Jūs ļaujat cilvēkiem sevi izmantot.
Es neļaušu nevienam jūs izmantot.
Ne šodien, ne rīt - nekad.
Izklausās labi?
Jā. Tas izklausās labi.
Es jums palīdzēšu.
Un viss būs kārtībā.
Un pirmais, ko darīšu, būs pilnīgi neētiski.
Es jūs apskaušu.
Man patīk apskauties.
- Ei. - Ko?
Paskatieties uz tām. Tik foršas!
O jā. Ļoti foršas.
Es reiz tās nopirkšu.
Jūtos tā, it kā mēs būtu aplaupījuši banku.
- Vai ne? - Gandrīz.
- Nu, tas ir adrenalīns. - Es zinu, jā.
Diez vai šonakt gulēšu.
Zināt ko? Iedzeriet piparmētru tēju.
Tulkojusi Laura Hansone