ANTERIORMENT…
L'Eve fa miracles. Miracles de debò.
Esbrinaré qui ets i t'enviaré allà on pertanys.
Explicaré la vostra història.
La Tatiana pot ser tan consentida com gras és el seu marit, però és ma germana.
He de saber si li importa.
Vull veure com treballen junts el meu fill gran
i la petita abans de signar res.
Però què collons?
Estic amb tu, Jos. Compta amb mi.
I tu amb mi.
He decidit presentar-me al Senat.
-L'hi has de dir, mama. -Ja ho sé, però no encara.
Soc el teu puto marit. I tu, qui ets?
A cobert!
-Voleu pa? Ja en tinc prou. -Sí!
Voleu pa? Sí. Ei, què són?
-Té. Te'n dono la meitat. -Sí, gràcies.
-Tinc alguna cosa entre les dents? -No hi tens res, tranquil·la.
És l'Eve.
-Ho he penjat jo. -Ho has penjat tu?
Ei, Luanne.
Mira això.
Flipes amb els comentaris.
Ei.
-Merda. Ostres! -Què passa?
Qui cony ho ha penjat?
-No ho sé. Nosaltres no. -Hi surt la cara de l'Eve.
És blasfèmia, a la vista de tothom.
Izzy, apaga el llum.
"Si el Redemptor l'ha fet mereixedora, qui ets tu per rebutjar-la?"
Evangeli de Maria Magdalena
EL PODER
El vaig matar. La policia o algú altre em podria reconèixer.
La teva vida corria perill. Va ser en defensa pròpia.
Em trobarà.
La senyora Montgomery.
Aniré a presó.
Buscava un senyal, avui.
Déu m'ha mostrat Lluc 19:47.
Jesús predicava al temple.
Els ancians no volien que ningú qüestionés les Escriptures.
Jesús els feia por.
Com tu.
Ens has fet despertar.
Som les teves germanes i et protegirem.
En vindran més. Volen conèixer la noia del vídeo.
Més.
-Enrampa'm de nou. Més temps. -Jo ja en tinc prou, de fet.
Què cony?
Sí, és una tal Eve. A mi em surt pertot arreu.
Es veu que és una nova líder espiritual espurnejant.
Doncs quines collonades.
Sí, sembla ser que fa miracles.
És fals, està clar.
Heu acabat sense mi?
Jo sí. Ho sento, me n'he d'anar.
Ei.
La de quadres. El blanc empal·lideix.
Merda, és la que tinc per planxar.
Fantàstic.
Ho faràs així, doncs?
Ara vols deixar-me penjada? L'equip és de camí.
No parlo del vídeo per a la campanya, Marg.
Parlo del tio que vam veure calar-se foc i morir.
Fas com si no hagués passat res i tot anés bé.
Però això no s'esvairà, cal parlar-ne.
-N'hem parlat. -No, l'hi vam dir al psicòleg.
Però entre nosaltres i els nens, no.
Els nens estan bé. El psicòleg ho va certificar.
Margot, cada cop que tanco els ulls, l'únic que veig i ensumo
és el tio rostint-se.
Tant de bo pogués tornar enrere i evitar que els nens ho veiessin,
però no puc.
Et conec, sé que t'està corcant i no ajuda pas, guardar-s'ho així.
Estic bé, Rob, i els nens també.
Hi ha molta merda en aquest món que puc arreglar.
No em centraré en l'únic que no puc canviar.
És un dia molt important,
estàs amb mi?
Molt bé, l'equip arribarà aviat.
Només vull recordar-vos que venen a gravar-nos com a família.
Perquè la gent ens vagi coneixent.
No cal estar nerviosos.
Siguem naturals, nosaltres mateixos.
Sí, molt natural. No ens fixem en els paios de negre a fora al jardí.
-Hi són per protegir-nos dels sonats. -No els anomenis així.
I com vols que anomeni els que es calen foc?
El seu argument era que ens juguem el futur.
-L'Urbandox no promou la violència. -De debò?
Promou que els homes s'alcin…
-T'ha rentat el cervell. -No prejutgis.
-Només saps fer això. -S'ha radicalitzat.
Calla, no m'he radicalitzat.
Molt bé, prou, nois.
És un dia molt important per a la mama, així que parleu
de menjar, acampades i, no sé,
de coses gracioses que diu l' abuelita . I prou.
Matty, i si et poses una camisa neta?
No formaré part d'aquesta farsa. No vull que guanyis.
Au, va. És ta mare.
Em sap greu que ho vegis així.
Quina criatura. El que fa la mama és important, no ho veus?
Els homes no manen als cossos de les dones.
I els cossos dels homes? El meu? Mira com tinc la cara.
-Ja et vaig demanar perdó. -Mama?
Quan sigui gran tindré la DOE?
Sí, filla. Segurament sí.
D'acord. Doncs vull que guanyis.
No. L'Urbandox té raó. Les femelles us feu costat.
"Femelles"? Parles com un fatxa.
Ei, fill. Va, home.
Per la teva família t'has d'empassar coses.
-Potser no vull aquesta família. -Au, va, no ho dius de debò.
Només li hem de donar una mica d'espai.
Sí.
"La general Zoia va estar tancada durant sis mesos i la van tornar a Carpàtia.
"La policia sabia què passava i no hi va fer res.
"Els homes pegaven les dones si els oferien més menjar.
"Durant un temps, les dones eren una moneda, un recurs.
HOTEL CHALICE, CARPÀTIA
He d'anar cap al palau, dos minuts.
"El sistema no funciona i només les dones el poden reparar."
Està plagat de clixés, és clar, però tu en tens l'exclusiva.
Poleix-ho i ho enviaré al meu editor.
És prou per fer que algú hi vulgui tornar.
I tu no?
Dues-centes paraules sobre en Gaddafi em van costar un litre de sang.
He pensat a escriure un llibre.
Les cròniques de la DOE.
De debò?
Has llegit Mark Twain?
Va dir: "Els dos dies clau són quan neixes i quan saps el perquè."
Puc anar amb tu a veure en Viktor?
Per què?
Et va dir res, la Zoia?
La Tatiana Moskalev i la general Zoia són germanes.
Magnífic.
Som-hi, el taxi és aquí.
-Direm que ets el meu fotògraf. -Sí.
Tenim una oportunitat.
La primera dama no està mai sola amb la premsa.
Si podem parlar amb ella, haurem de fer un Houdini per sortir-ne.
Passi el que passi, calma. Deixa'm parlar a mi.
Ho sé, Declan.
Hòstia puta.
-Encantats de conèixer-lo, senyor Blease. -Encantat de ser aquí. El meu fotògraf.
Recordes el que t'he dit?
-Tu parles. -Bon noi.
-El quadern? -D'acord.
Després.
Els presento el conseller principal del president.
-General Miron. -General Miron.
Han revisat les seves preguntes i han fet uns petits canvis.
Treballo per a mitjans importants, no a la revista Hola!
Sabem qui és, senyor Blease.
Som-hi?
Per molts anys!
-Gràcies, papa. -Per molts anys, Roxy.
És especial. Ja ets legalment adulta. Si la cagues, és cosa teva.
Sí, una condemna completa. Ho sento.
-Què és això? -Obre'l.
Un terç de Monke and Sons és per a tu.
No m'ho puc creure.
-Gràcies! -Fent que aquell es cagués a sobre,
ara tens tot Londres cagant-se a casa. Tothom parla de tu.
-He de conduir. -No siguis ruc.
Això ens cal, una mica de por. Que pugi la reputació.
No tot és la comptabilitat.
La Barbara et farà una festa avui.
-Ah, sí? -Sí.
Vine amb algun amic, si vols. Però normalet.
No tinc amics, de fet.
-Perfecte. -Molt bé, doncs brindem.
La meva filla fa 18 anys i té tot el que sempre ha volgut.
Què et passa?
La meva mare.
-Veniu, germanes. -On aneu?
-Bona sort. -Bona sort, germana Maria.
-No marxeu. -Que se n'ocupi ella.
Sí, pugeu al darrere.
Germana Fatima.
-No ens hi podem quedar més. -No us rendiu.
Sisplau.
Per aquí. Benvingudes a les Germanes de Crist.
Seguiu-me.
Ei, com estàs?
Tu vas penjar el vídeo.
-Sí, però… -Avui no sopes amb nosaltres.
L'Eve s'ha d'envoltar de gent de confiança.
Veniu, noies.
Espereu, Sima. Luanne. Només…
Així és un dissabte qualsevol.
-Rob. -Sí.
Merda. Ho sento.
Molt bé. Un segon.
-No podia… -Talleu això últim.
-No em sortia. -Ho repetirem.
Perdona, sisplau.
-Estàs nerviosa. -Fa calor.
Sí, són els llums. Acostuma-t'hi.
Pots relaxar la barra una mica?
Tu, para de renegar.
-Sí, ho sé. -Tu entres
i expliques que en Matty té entrenament.
Sí, no sé què ha passat. És que…
-Però ja està. -D'acord.
-De debò. -D'acord.
-Molt bé. Tornem-hi. Des del principi. -Entesos. Un altre cop.
-Sí. -Quan vulgueu.
Merda.
Ben igualeta que el seu pare, oi?
Molt bé, parem cinc minuts, nois. Recollim tot això.
Talleu.
Quin desastre. Mireu.
En voleu?
Per cert, quan acabem, has d'ocupar-te d'un petit assumpte.
Quin?
Saps els comentaris horribles que rebies a les xarxes?
Sí.
Hem rastrejat una de les fonts i…
I?
Està caient tot per terra. M'ajudes?
Així és un dissabte qualsevol.
Sí, i en Matty té entrenament de futbol, normalment.
Exacte. I les nenes i jo fem gofres.
En Rob és un pare fantàstic. Fa l'esmorzar entre setmana
i, quan arriba el dissabte, li donem el matí lliure.
Tens alguna especialitat?
Bona pregunta. La meva especialitat?
Doncs crec que la truita.
El papa és un gran cuiner. Sempre fa plats colombians.
Huevos pericos i chocolate santafereño, que pot semblar una combinació estranya,
perquè és xocolata amb formatge, però és molt bo.
Sempre fa els meus favorits: pan de bono, changua, arepa con quesito,
-i també fas… -No cal dir tota la llista, bonica.
Però heu dit de parlar sobre menjar, acampar…
-Merda. No ha… -Margot.
Parles espanyol, Margot? Estaria bé sentir-te.
No el parla. Només jo i els nens.
I tot el que…
ONG.
Sí, verdad.
Quin és el secret d'un matrimoni durador, senyor president?
Els interessos comuns.
És clar.
Què fan plegats, amb la primera dama?
Trencaclosques.
Senyora Moskalev, quina va ser la seva primera impressió?
Era un home encantador i vam tenir una gran connexió.
Hòstia!
Què pensa de les dones del nord, senyor president?
-Se sent amenaçat? -No pot preguntar això.
Hi podria haver una rebel·lió.
Són populars entre els pobres.
Aquelles dones van ser víctimes al seu país,
s'entén que estiguin furioses.
De petit era molt pobre.
Me n'anava al llit cada nit sense sopar.
El meu pare va haver de travessar la frontera per trobar feina.
La meva estimada mare ens ho hauria donat tot,
però no tenia res per donar.
Vam patir molt.
Però Déu ho va voler així.
La Tatiana estava igual, però, per sort, ell em va salvar.
Ei.
No faci fotos. Abaixi-la.
D'acord.
Aquestes dones han cremat una fàbrica tèxtil.
Queixant-se dels sous baixos i la desigualtat salarial.
Ara les dones no tenen sous.
Què faran per treballar? Tornar a la prostitució?
Que ho hem tingut fàcil, els homes?
Nosaltres busquem carbó, fem la guerra.
Bé, les dones també fan la guerra.
Per diversió. Per demostrar que valen tant com els homes.
Per res més.
La líder rebel és una tal Zoia.
Prou de xerrar.
-Tunde. Calla, collons. -La Zoia ha tingut una filla.
He dit que prou.
S'ha acabat l'entrevista.
Amunt, tots dos.
Declan.
Tranquil. No t'amoïnis.
Segui, Tunde Ojo.
D'acord.
-Per què ha vingut al palau? -Soc fotògraf.
He dit que per què ha vingut al palau!
De debò, soc fotògraf.
D'acord? No fa gaire que soc aquí, però el senyor Blease i jo…
Les rebels m'han dut a repartir menjar i medicines.
És xocant veure tanta misèria en un país tan ric.
Unes cares afamades que no oblidaré. Pateixen.
A les noies del règim de Moskalev els espera un destí com el de les rebels.
Vull respostes o tots dos aniran a presó.
Esperi. Un moment. És un malentès, general Miron.
He de parlar amb el meu editor.
Ens l'ha jugat a tots dos. Em va dir que era del National Geographic.
Què?
Vingui amb mi.
Esperi, no. Declan!
Esperin. Declan!
Declan!
Merda. Declan!
No, no!
Coi d'idiota. Ets un estúpid!
Les víctimes de la DOE mereixen protecció i justícia.
Si vols posar fi a la violència, només hi ha una opció per a Washington.
Daniel Dandon és l'única garantia de retorn a la normalitat.
Retorn a la seguretat. Campanya aprovada per en Daniel Dandon.
Ei, què fas?
Estàs criticant l'alcaldessa hipòcrita i capitalista?
"Aquella bruixa de sabates cares és com un pollastre insípid."
No vaig publicar allò del pollastre. Només li vaig fer m'agrada.
Ho ha descobert la teva policia secreta?
Si per "policia" vols dir l'equip de xarxes socials, doncs sí.
I no era pas difícil, Jos. Però què coi?
Ho sento. Estava empipada.
Per què?
Tu vas triar ser una cara pública.
Ho vas triar.
Jo no he triat que m'observin,
ni haver de ser perfecta de cara a la galeria tot el dia.
No has de ser perfecta.
Ets perfecta.
Mama.
Et vaig demanar expressament que no pengessis segons què.
No m'agradava com hi sortia jo i ho vas penjar de totes maneres.
A vegades em sento utilitzada.
Sembla que vulguis vendre una imatge de la família per la feina.
No mola.
No hi havia pensat, però tens raó.
Sou allò que més m'enorgulleix.
A vegades ho vull compartir, però mai voldria fer-vos mal.
Preferiria parlar-ne amb tu, en comptes de trobar-m'ho així.
Em sap greu.
D'acord. Gràcies.
No sabia per què ho feies, però ara ho entenc.
Has sentit què diu en Dandon? Té un nou home víctima de la setmana,
i en Clyde Montgomery d'Alabama sembla un puto pervertit.
L'està venent a la gent com l'heroi del poble.
És fastigós.
És incitar a la por obertament.
És perillós penjar dianes a l'esquena de les noies.
L'has d'aturar.
Ho farem.
Dits espurnejants, uniu-vos.
Perdona.
Tranquil·la.
Molt bé, escolteu-me.
Poseu-vos les sabates i les jaquetes.
-Marxem en 15 minuts. -Què?
-A on? -A divertir-nos.
No me'n puc anar d'excursió, he de repassar un discurs.
-I jo he quedat amb en Ryan, al vespre. -Tant me fa, d'acord?
Hem de passar temps plegats com una família real i no postissa,
fent esmorzars falsos i coses falses. Comencem avui.
Molt bé. Izzy, Matty?
Eres la nena sense veu.
I ara tot el món t'escolta.
Plego. Dona'm els putos calés.
Plegues de què? De parlar amb mi?
Bons trucs. Com ho fas?
El meu do ve de Déu.
Em pixo. No ensarronis una ensarronadora. Has vist els meus vídeos? És poder REAL.
Vine amb nosaltres. Tenim una llar, aquí.
Ja tinc una llar. No em cal ficar-me a la teva secta. Només digue'm com ho fas.
Que busques merder, o què?
No t'he de demostrar res.
Dona'm els putos calés.
Això és el que diria una farsant. Tant és. Igualment, soc més forta que tu.
Doncs vine a buscar-me, imbècil.
Molt bé, cabrona.
-Fot el camp, collons. -Ei!
Prou de parlar. Paga.
Desgraciat.
-Ho tenia controlat. -Sí, és clar que sí.
Au, va, equip Cleary-Lopez. I si ens ajudes, Jos?
-Cal fer-ho? -No et quedis palplantada.
-Tiba cap avall. -Què fem, aquí?
Molt bé, va. Veniu.
Veieu que bé?
És increïble, ja us ho dic.
Seguiu, confio en vosaltres.
Recordes el primer cop que vam venir? La Jos era ben petita.
-Tots érem criatures. -Sí.
No teníem un cèntim. Només dúiem un sac per als tres.
Sí, però vam estar a gust, oi? Ens vam passar la nit a la vora del foc.
Me'n recordo, que cantaves aquella cançó ridícula. No paraves.
La Cucaracha? Una de les millors cançons de la història?
-Au, va. Què dius! -Discrepo. Ho dic de debò.
-Rob. -Margot.
-Tu ho has volgut. -No, no pas!
-Que sí. -No vull. No, sisplau.
Tots plegats!
Ho veus? La saben.
Matty, de debò? Què coi has fet, puto pirat?
-Què passa? -Pareu tots.
-Era al carrer. Hi tenia tot el dret. -No tens ni idea de què has fet.
Ens va gravar. A mi i a en Ryan.
Què és això?
En Ryan té la DOE.
No ho entenc. Com pot ser?
És intersexual. Li va costar molt confiar en mi.
Ara l'Urbandox no en para de parlar.
Llibertat d'informació, coi.
Calla! Com li pots fer això a ta germana, a la família?
Ha sigut una cagada, però no l'esbronqueu tant.
M'odiarà. No em parlarà mai més.
-Acabarà en un laboratori. -No.
Hi hauria de ser. És un monstre.
-Ei. -T'he dit que prou!
Puto babau de merda. Et juro que et mato.
Perfecte.
Això ja no és segur.
-Espera, Matty. On vas? -He d'avisar en Ryan.
Quan m'ho pensaves dir?
Passada la campanya.
-Passada la campanya? -Per no obligar-te a mentir.
-Negació plausible. -Deixa'm en pau.
No oblidem que el que vas filtrar ens podria haver enfonsat.
Però no amagava res.
Podries haver anat a presó i fotre la família. I no m'ho vas dir.
Margot, és el que sempre intento fer.
Intento parlar amb tu sobre la candidatura,
sobre la puta conferència de premsa,
sobre els nens, sobre tot. I tu només m'ignores.
-Jo no… -Deixa-ho córrer. Vaig amb en Matty.
-Senyor. -No em segueixi.
El governador de Washington, Daniel Dandon,
vol donar visibilitat a les víctimes de la violència per la DOE.
La nostra convidada va perdre el marit
a mans de la seva filla adoptiva.
La Sra. Montgomery té un missatge per a ella.
Allison.
Només vull parlar amb tu, bonica.
Truca'm, sisplau.
Si sabeu on és o heu vist l'Allison des del 27 de febrer,
truqueu al número que apareix a la pantalla.
En Clyde Montgomery era un bon cristià, generós i estimat per la seva comunitat.
Ho sabia.
El governador afirma que aquestes morts
es poden evitar amb una legislació dissuasiva.
Què en pensa, senyora Montgomery?
-No em sembla bé. -És clar que no.
Si l'Allie és en algun lloc, ha de respondre davant les autoritats.
-No. -Que no ho faci.
Treu-me les mans de sobre, Allison.
Que no ho faci.
Deixa'm…
Les idees només són electricitat.
Fica't al seu cap.
Que canviï d'idea.
Germana Veronica? Està bé?
Eve?
Què passa? Eve. Germana Veronica.
-Cinc minuts. -Molt bé.
Només vull saludar les seves amigues.
-Deixa't d'hòsties. -Calla. És el meu aniversari.
-Calla tu. Calla! -Calla!
-Què fas? Recullo sempre jo. -El papa diu que et calien músculs.
Tu no ets músculs. Ets una nena estúpida. No t'aguanto.
-No te'n riguis, de mi. -Aparta't!
Merda!
-Ho sento. -Hòstia. Deixa'm.
Entrem i que t'ho mirin.
Això va per a totes les noies espurnejants
que brillaran a la pista de ball aquest vespre.
Per molts anys.
Trobem a faltar ta mare.
Què et va dir, la policia?
Un robatori que es va tòrcer, pel que sembla.
Què diu, en Derrick?
Qui?
El xicot de ta mare. Deia que t'ho volia explicar…
Derrick què més?
-Derrick què més? -Derrick Reena.
Christina Reena, si s'haguessin casat.
Casat?
-Per què parles? -Tu has tret el tema.
Sí, però no calia pas dir…
Ho sento.
És massa d'hora.
Roxy!
Gràcies.
Au, va, Rox.
Roxy.
Aquí tens 10.000 lliures, prou perquè marxis.
-Què t'empatolles? -Calla i escolta.
Jo no t'hi volia, al casament.
Ma mare tampoc.
I una setmana abans, en Bernie ens diu que tant hi fa el que vulguem,
que hi has de ser.
Ell t'hi volia, Rox.
Fora de casa de ta mare.
Merda.
Ei, espera. No em diguis que no t'has plantejat que fos ell.
Molt bé. Perfecte. Endavant.
No volia que te n'assabentessis així.
Em sap greu.
Qui te l'ha passada?
La Jos.
Jos?
Has fet que la meva filla em menteixi.
L'he cagada. Ho sé. Ben cagada.
La volia per saber el que ella estava sentint.
No la podia deixar sola en aquest procés.
Para.
La volies perquè vols poder i això és tot el que t'importa.
Home,
vull ajudar la gent.
T'encanta que et vegin ajudant la gent.
Mare meva. Després de tants anys, això és el que penses de mi?
Margot, ja no sé què en penso, de tu.
Ets com una desconeguda.
Mira, sé que semblo diferent. Soc diferent.
No m'adonava de com m'ha canviat, això.
Però mai…
Mai m'he sentit tan bé al meu cos com ara.
Tan autosuficient i, sí, tan poderosa.
No vull disculpar-me. Vull aquest poder.
Vull el control i l'opció,
i vull formar part de quelcom valuós, que canvia vides.
Ara puc fer coses que mai hagués somiat que podria fer.
No tinc totes les peces ni sé com encaixen,
però sé quin és el meu lloc
a la vida,
en aquest món i…
Per Déu, en aquest matrimoni.
I ara, ha canviat.
Això és superior a nosaltres.
Em sap greu, però jo no vull viure així.
Però compartim les nostres vides, oi?
I això no ha canviat. Som una parella.
Rob.
Et necessito.
I especialment per aquesta campanya.
No puc fer-ho sense tu.
Ho sé.
Mira, estaré amb tu, d'acord? Fins al final.
Però passades les eleccions,
vull el divorci.
Sí.
Creus que no ens han fet mal, els homes, a totes?
Però no matem la gent.
Això és massa, Eve. Allison. Com et diguis de debò.
Em deia Allison.
Ningú sap el meu cognom.
Ma mare em va deixar a un Walmart quan tenia tres anys.
Simplement va marxar i no va tornar mai.
He estat a 13 cases d'acollida, i algunes no estaven malament,
però a les bones no m'hi volien.
Era massa complicada, suposo.
No deia mai el que tocava.
No trobava les paraules per explicar el que em passava.
O per agradar-los, o per demanar ajuda,
així que vaig deixar de parlar.
Gairebé sis anys.
Era com una morta, almenys per dins.
I llavors vaig sentir aquest poder a les mans i una veu que em deia
que era l'hora de lluitar per salvar-me.
Ara sé que aquella veu era Déu.
Ella va beneir el que vaig fer.
I sí, què cony, vaig matar aquell home.
I no, què cony, no em sap greu.
És clar que sí, collons. Au, va. Ara la jutjarem?
Segurament totes hem hagut de fer coses per sobreviure.
-O no seríem aquí. -Tant m'és, el que hagi fet.
L'Eve m'ha guarit. Ens ha batejat. Ens ha donat una nova oportunitat.
Totes hem renascut, aquí.
Benvinguda a casa, Eve. O et diem Allison, ara?
Eve.
Vine.
Veronica, no els hauríem de recollir? S'apropa una tempesta.
He vist Déu.
Déu il·luminat.
He vist llum.
Llum. Déu il·luminat.
-Llum en mi. -Veronica, entrem a dins.
Ajuda!
Què passa?
-Li sagnen els ulls. És l'Ebola? -No, són estigmes.
Mare meva.
Déu meu.
Veronica!
Aquestes putes de merda.
Calla! Hauria d'enviar-hi l'exèrcit per esclafar-les!
Ensenyar-los què vol dir donar pel cul de debò.
Què collons està fent en Miron?
Què collons està fent amb les putes? No ho entenc.
Fuig d'aquí!
No, Viktor. No li facis mal al pobre Vadim.
Vine, reiet.
Deixa el coi de gos!
No.
Hauria d'enviar l'exèrcit a donar una lliçó a la tal Zoia.
Una altra meuca a la diana.
Les esclafaran. Ja ho veuràs.
Què coi es pensaven?
Que les bombin.
Què fas?
Però què cony fas?
Què t'ha fet, el pobre Vadim?
Què collons fots?
Què t'ha fet, el pobre Vadim?
Què cony fas?
Què cony…?
Vine.
-Hola? -Pots venir al dormitori, sisplau?
Ara mateix, senyora.
Dona-me-la.
Vine. Vine amb mi.
Té, agafa-ho.
No. Ei.
Mira'm. Com es diu el teu germà? T'ajudaré.
Et prometo que l'alliberaré, d'acord? I a la teva família.
Es diu Batzorig.
La teva família estarà bé, entesos?
Ajuda!
La Solongo ha matat en Viktor!
He provat d'aturar-la, però era massa tard. Sisplau!
PRÒXIMAMENT…
El que et cal és una soldada.
Ets tu, doncs? Ara ets una soldada del pare?
Vull veure com li fots al feixista
privilegiat blanc d'en Dandon, que sembra la por.
M'estàs demanant que espiï la meva mare?
-Aparta, coi! -Ei! Deixa'l en pau.
La Zoia m'ha donat un missatge: ha de triar bàndol.
No em decebis.
A L'EPISODI FINAL
El matrimoni va bé. En Rob està perfectament.
Han enviat l'exèrcit per combatre-les.
COMENÇA LA REVOLUCIÓ
-Fot-li fort. -És una mentidera i una hipòcrita.
Aplega l'exèrcit. Posa-les al teu servei.
Torna a casa, Tunde.
EL PODER EPISODI FINAL
Subtítols: Anaïs Mintenig
Supervisor creatiu: Guillermo Parra