У серії є сцена, у якій зображено самогубство.
Перегляд на власний розсуд.
У ПОПЕРЕДНІХ СЕРІЯХ
Звіт про вашу дослідницьку програму з видалення мотка.
Як огидно.
Я отримав доступ до документів. Дуже страшні кадри.
Дівчат убили.
«Злиті документи свідчать про тортури над жінками».
Ти розумієш, що накоїв? Ти й моєю кар'єрою ризикував.
Ось що тебе насправді турбує — твоя політична кар'єра.
Боже. Та я вже й не розумію, хто ти така.
- У тебе бувають дивні дні? - Ага. Щодня.
Ти це відчула? Дуже сильний статичний струм.
Ти красуня. Ти ж знаєш?
- Сама все зроблю. Чому він мені не дає? - Добре.
- Їдь, їдь. - О боже. Де ви були?
Хоч раз зроби те, у що віриш ти.
Ви хто?
Захист — священний обов'язок. Покажемо цим сучкам, хто тут бос.
- Що це? - Урбандокс.
Він поносить твою маму.
Я теж хочу. Передай мені.
Роками з'являлися знаки,
що ми забуваємо, як це — бути чоловіками.
Забуваємо, чому в нас такі тіла. Більші, сильніші тіла.
Яка наша роль для людства.
Чоловіки полювали. Вели справжні війни.
Але в процесі життя стало простішим. Ми геть розм'якли.
Ось чому з'явилася ця хвороба, ця мутація.
Це сталося з нами, з усім людством,
бо ми, чоловіки, забули, як бути сильними.
Забули, як захищати наші домівки, наших жінок.
Тому в них і розвинувся цей механізм захисту.
Ми розм'якли, розлінувалися й загубилися.
А ці сучки проскочили. Ми ж навіть не пручалися.
Ми дали їм зайняти наше місце.
Але ми все повернемо.
Обіцяю вам, хлопці. Ми повернемо собі місце на вершині.
Це наш обов'язок перед людством.
Ми мусимо зайняти своє місце, хай би чого це коштувало.
Я говорю про реальну силу.
Не чари й фокуси.
Не іскри з пальчиків.
Ці дівчата не вміють битися. Вони не куленепробивні.
Тому в них ця сила. Ну й нехай.
Наша зброя справжня. І ми вміємо нею користуватись.
СИЛА
Та ну.
Як же це круто.
- Марґо. - Так.
Я взяв не ті штани.
Якщо хочеш, то можеш спати тут.
А ти цього хочеш?
Ти з того вечора мені й слова не сказала.
Власне, я щойно сказала щонайменше сім.
- Стільки всього діється. - Знаю.
- Ти говорив з адвокатом? - Так.
Якщо випливе моє ім'я, то буде біда. Як мінімум — заплачу штраф.
Але злочин федеральний, бо документи засекречені.
Тому можливе ув'язнення.
Тільки якщо Деклан мене видасть. Він так не вчинить.
Чому ти так у це віриш?
Деклан — ще той гівнюк. Звідки впевненість?
- Я про все подбаю. Не переживай. - Добре, не переживатиму.
- Ти про все подбаєш. - Так.
А пробачення попросиш?
О боже. Ми вже це проходили. Ще раз точно не хочу.
- Ти ризикував нами. - Але вчинив правильно.
Нашим домом, сім'єю, не порадившись зі мною.
Колись ти старалася чинити правильно.
- Пам'ятаєш? - Колись я могла тобі довіритись.
Це не чесно.
- Не чесно. Ти можеш мені довіритись. - Я не розумію, хто ти.
Хто я? Я, бляха, твій чоловік. А ти хто?
Я жінка з важливою роботою, про яку не можу тобі розказати.
Добре. Я не хочу знати. Узагалі не хочу.
У мене дофіга справ. І знаєш що? Вони теж важливі.
Трясця, дуже дякую.
- Ти що… - Ми не говоримо про взуття.
Як мер відтепер я офіційно забороняю
й надалі обговорювати моє трикляте взуття.
Добре. Зрозуміла.
Не скажу, що в захваті від стилю, але настрій схвалюю.
Що з тобою таке?
Ні, Марґо, ти цього не зробила.
Зробила.
Чорт.
- І це неймовірно. - Не віриться.
- Чим ти думала? - Я помолоділа. Хоч марафон біжи.
Усе яскравіше й легше. Я навіть дихаю глибше.
Я йду вулицею і думаю: «Ану всі розступилися».
Ясно.
Хочеш? Я можу й тобі передати.
Нізащо. У мене мішень на спині з самого народження.
Не хочу, щоб на мене ще більше людей косо дивилось.
- Звільнять мене до дупи. - Нікого не звільнять.
Уже звільняють. Ми всі в лайні. Крістен з «Том і Крістен».
- З ранкового шоу? - Її звільнили через силу.
Так не можна. Це незаконно. Це дискримінація.
І все ж… Нам треба тримати роти на замку. Усе зам'яти.
- Хочеш втратити керівницю штабу? - Ти не наважишся.
Повір на слово.
Агов.
Привіт, це Ндуді. Я зайнята. Залиште повідомлення після сигналу.
Привіт, Ндуді, мила.
Послухай. Містер Оджо вернувся. Сподіваюся побачити тебе на весіллі.
Свою партнерку по занку.
Давно не чулись.
Чекатиму зустрічі.
- Омо, ми в халепі. Ходімо. - А привітатись?
- Сто років не бачились. - Ходімо.
Що таке?
Даруй.
Ти не хочеш одружуватися через її силу? Серйозно?
Як мені бути в домі головою, якщо мала може мене підсмажити?
Не лізь у вогонь, поки не спробував.
Викинеш на вітер десять років стосунків?
- Десять років брехні. - Валі, це ж лише три місяці.
У нас не було секретів. Ніколи.
Валі.
Я тобі не брехатиму.
Ти трохи драматизуєш. Знаєш, у чому твоя біда?
Ти любиш дурненьких.
«Дурненьких»?
Образиш Фісайо — вона тобі покаже.
- Тихо, тихо. - Стеж за язиком.
- Ніхто не зве Фісайо дурненькою. - Ні.
Слухай, коли я був у Ріяді…
Секунду уваги для брата — міжнародного журналіста.
- Дякую. - Братани.
- Дамі. - Я принесу випити.
Слухай, я чимало бачив. Це тобі не секс-іграшка.
І це точно не причина кидати наречену.
Це майбутнє. Нам пощастило жити в час, коли воно настало.
Може, нарешті буде рівність.
По-перше, яким боком струм з рук партнерки — це рівність?
По-друге, хіба ми не рівні?
Валі, глянь на себе. Глянь на розмір своїх рук.
- Один удар, і дівчині кінець. - Нащо б я таке робив?
Вона била тебе струмом?
Не пригадую, щоб ти був таким захисником прав жінок.
Він просто винить себе за лице Ндуді.
Пішов ти.
Та що з тобою таке? Лиши на медовий місяць.
Що з тобою?
Вибач.
- Просто сядь, розслабся. - Чорт.
Я в нормі. Візьми.
Валі.
Куди він пішов?
ТЕРРІ МОНКІ
Амінь.
Мені так прикро.
Мені так прикро. Спершу мама. А тепер це.
І мені прикро.
- Твоя мама далі зі мною не говорить. - Їй зараз важко.
Не я винна, що Берні дрюкав мою маму, коли твоя була вагітна.
Якось я запитав тата, чому ми з тобою одного віку, і він купив мені пса.
Я не здивована.
Можна щось розказати?
- Звісно. - Я більше не хочу.
Не хочу бути в цьому бізнесі.
- Піду в універ і все. - Не кажи так.
Я просто хочу спокою, Рокс.
Ти ніколи не вписувався.
Слизький Рікі вічно заглядав татові до дупи.
- Террі був твердолобий. - Ага.
Я дуже його люблю, але це так.
Це правда.
А ти, мій близнюк, у мажорній школі з мажорами.
- Я не мажор. - Ти читаєш для розваги, Дел.
- Можна ще щось запитати? - Питай.
Як ти почувалася, коли вбила того типа?
Добре.
Ти сьогодні дуже гарна.
- Що? - Нічого.
Добре.
Я тебе не скривджу.
Джос, зачекай.
Джос, зупинись.
Зупинися. Джос, я сказав: «Зупинися».
- О боже. - Чорт.
Вибач. Я не хотів.
На, візьми.
- Якого біса, Раяне? - Я попросив зупинитись.
Джос, ти мені подобаєшся.
Може, я не хочу сексу на парковці.
Ти трахнув Карен у туалеті.
Джос, тепер усе інакше.
Джос, це не те, що ти думаєш. Джос.
Що за чорт?
Гнівні листи. Усе це.
Керівник охорони каже, що такого ще не бачив.
А він працює в охороні вже 20 років.
- А ми догоджаємо виборцям. - Знаєш, що це?
- Собаче лайно? - Свіже собаче лайно.
- Для жінки, у якої є все. - Це не смішно. Я тебе попереджала.
Просила не дратувати психів. Серед них є й погрози розправою.
«Урбандокс має рацію.
Ти іскриста сука, яка хоче захищати таких самих іскристих сук.
- Я запхаю гарячу праску…» - Я тебе зрозуміла.
Нас перевіряють на РЕО. Геть усіх.
Що? Ні. Такого не буде. Це незаконно.
Власне, законно, якщо оголосити загрозу громадському здоров'ю на рівні штату,
що я й зробив приблизно чотири, а ось уже й п'ять хвилин тому.
Привіт. Вирішив заскочити, раз ти не призначаєш зустрічей.
- Денієле. - Гарні чоботи.
Ніяких коментарів про чоботи. Залишу вас на хвильку.
Так не можна. Це порушення приватності.
Ні, це збір даних. Щоб зрозуміти ситуацію на робочому місці,
захистити людей і провести оцінювання
для розробки офіційних практик і законів.
Офіційних практик?
То хто, крім тебе, визначатиме офіційні практики до жінок з РЕО?
Мова не про всіх жінок з РЕО, а лише тих, що працюють на уряд.
О боже. Це нечуване втручання, неетичне й аморальне.
Послухай, заспокойся. Мені просто потрібен список.
Список — це початок.
А ми з тобою знаємо, що список пізніше використають для звільнень.
Не вчиню так з працівницями.
І ти, і твої люди можете відмовитися від тесту.
І піти в неоплачувану адмінвідпустку. Ваш вибір.
Справді гарні чоботи. Дуже тобі личать.
Сучий син. Пішов він. Я цього не дозволю.
- Я скажу йому, що в мене є сила. - Марґо.
Він мене не звільнить. У мене виборна посада.
Якщо хочеш і далі на ній лишатися і знову бути обраною в мерію,
то краще не розказувати.
Згідно опитувань, люди не готові.
Марґо, подумай. Чому Дендон узявся за це лайно?
Бо бачить у тобі загрозу.
Ти єдина в цілому штаті
здатна позмагатися з ним за місце в Сенаті.
І він думає, що в тебе сила.
Він користується ситуацією, щоб тебе позбутися.
Гаразд. Що мені робити?
Так. Тут написано, що апарат
посилає крізь тіло електричний струм.
Чорт, та це середньовіччя.
Моток наповнюється, як міхур,
а тоді апарат провокує викид іскор.
- Як цього уникнути? - О боже.
Інформації майже немає. Нова технологія.
А тому ненадійна.
Є техніки управління болем, глибоке дихання…
Одній жінці поміг метод Ламаза.
Так. Управління болем і глибоке дихання.
Після пологів і дитячих травм таке
мені під силу.
Пані мер. Сідайте.
Чи використовуєте ви кардіостимулятор чи інші внутрішні медичні пристрої?
Ви не маєте права таке питати.
Апарат може вплинути на роботу таких пристроїв.
Ні, не використовую.
Я розумію, що це неприємно.
Я й сама сьогодні проходила перевірку. Знаю, що це страшно.
Просто маю багато справ.
Зрозуміла. Це довго не триватиме.
Це апарат тестування РЕО. Він шукає в тілі моток.
РЕО — електрична статична енергія.
Позитивний результат можливий, навіть якщо ознак не було.
Результат отримає офіс губернатора
та інші штатні агентства.
Дозволите?
Ми пропустимо вашим тілом електричний струм.
Ви можете відчути поколювання, скорочення м'язів чи напругу,
запаморочення й нудоту.
Вам самій від себе не гидко?
Якщо результати вас стривожать, вам може допомогти психолог.
Готові?
Я нічого не відчуваю. Він працює?
Просто розслабтесь.
Що ви записуєте?
Не говоріть до завершення тесту. Дякую.
Усе.
Це все? Кінець?
Так. Ви пройшли.
Побачимося на виборах.
Я вийду подихати.
Багряна мілька? Серйозно? Нічого кращого не придумав?
Дівчачий псевдонім, щоб замести сліди.
А ще, мушу визнати, це було дуже смішно.
Не знаю, Деку.
Усе дуже напружено.
- Якщо мене викриють… - Без шансів.
Я тебе не видам. Ти ж знаєш.
Скажу так. Дуже цікава історія.
Я їду в Карпатію, щоб дослідити тему.
Чудово.
Ти об'їдеш світ, станеш героєм і отримаєш Пулітцера,
а я до смерті житиму в немилості.
- Дружина ще сердиться? - Це ще м'яко сказано.
Я думав, Марґо любить інформаторів.
Колись любила. А тепер вона вся в політиці.
Ти би чув, як вона зі мною говорить. Коли взагалі говорить.
Ніколи не мав нічого проти сильних, амбіційних жінок. Справді.
- У неї важлива робота. - Але?
Але я на таке не підписувався.
Як і мої діти. Ми постійно отримуємо погрози розправою.
Дочка навіть вітальну листівку не може сама відкрити.
Це тимчасово. Ніхто не лишається на перших шпальтах вічно.
П'ятнадцять хвилин слави минуть, і ви разом підете до психотерапевта.
Поїдете у відпустку з коктейлями на пляжі.
Не знаю. Цього разу все інакше.
- Можна мені ще? - Світ змінюється…
- Ні. З тебе досить. - Вона змінюється разом з ним.
Ану налий мені.
Майку, тому й не наливаю. Ти заважаєш хорошим клієнтам.
Налий мені пива, сучко.
Ну, все.
У тебе 10 секунд, щоб піти звідси. Десять. Дев'ять. Вісім.
Так буде чесніше, міс Іскристі Пальчики?
Я більший за тебе. Сильніший за тебе.
- І я міг би тебе завалити. - Міг би. Спокійно.
Годі.
Вона мені погрожувала. Ти бачив. Я захищаюся.
- Ходімо, друже. - Майк, так? Вийдемо подихати.
- З мене пиво. - Буде мені погрожувати.
Думаєш, ти на вершині? Ні. Ще побачиш своє місце.
- Урбандокс знає. - Ходімо.
Угу, бувай, Майку.
Буду те саме, що й ви.
«Як багаті уряди уникли покарання за вбивство» Деклан Бліс
Привіт, красеню.
Даруйте.
Знаменитий Тунде Оджо вернувся в Ласґіді.
- Я не знаменитий. - Он як?
Верифікований у всіх соцмережах.
Містер Мільйонник.
- Ти отримав усе, чого хотів. - Не все.
Хочеш випити? Час у нас є.
Вона маленька. Ти в курсі?
Не здивована, що Валі хоче скасувати весілля.
У нього самі м'язи, а сили нема.
Ти ж знаєш, що це правда. Усюди бачить загрозу.
Хотів стати дорослим, а поводиться, як дитина.
Він чутливий. Чоловіку не можна мати емоцій?
Увесь світ перевернувся. Не суди його суворо.
Як Ріяд?
Було
спекотно.
Він тебе змінив.
Бо це кардинальна зміна.
Свобода, яку дає РЕО.
Сестринство. Я ще такого не бачив.
А тут ти сестринства не бачив?
Ні. Якби ж ти була там зі мною.
Я ж поїхав через тебе. Через твої слова.
Ти правду казала. Я був привілейованим дурнем.
Якби ж ти поїхала зі мною.
Я про це не знала, але маю роботу тут.
Чим ти займаєшся?
Я в коаліції.
Ми хочемо зцілити Нігерію.
Нехай решта світу дбає про себе. Як завжди.
- Їхні дії впливають на нас. - Не будуть, якщо ми зміцніємо.
- Світ не так працює. - Світ змінився.
У нас є шанс на справжній матріархат.
Шанс знищити чоловічу корупцію, яка руйнує нашу країну.
Я скучив.
Не треба мене жаліти.
- Ні, Ндуді. Я не… - Хочу від тебе щось інше.
- Це воно? - Ти мені скажи, Тунде.
Записуй усе. Буде книжка про мандри.
І куди я вирушу?
Усюди.
Їдь зі мною.
Моя робота тут.
- Весілля почалось? - Так.
Чорт.
Не заходьте.
Це я. Мене впустив Метті.
Привіт.
- Пробач. - Це ти мені пробач.
Не треба було кричати в машині. Мій РЕО функціонує неідеально.
Інколи він глючить і бере тіло під контроль.
Розумію, чому це тебе лякає.
Річ не в тім. Я злякався не через твою силу, Джос.
То чому ти не хотів…
Я мушу в дечому зізнатись.
Я інтерсекс-особа.
Я народився з органами обох статей.
Мене прооперували, коли я був немовлям, але я хлопець. Я вважаю себе хлопцем.
Гаразд.
Ти мені подобаєшся, ким би ти не був.
Мені подобаєшся ти.
І будеш далі подобатись.
- Добре? - Так.
Сподіваюсь.
Якого біса?
- Як? - У мене високий естроген.
І тому я можу так.
Давно вона в тебе?
Відколи ти випадково вдарила мене струмом біля шафок.
Я думав, що божеволію, а тоді усвідомив, що я такий не один.
То вона була в тебе весь час, поки ми спілкувалися?
Навіть коли дівчат виводили з класу?
Мені було так важко зі своєю, а ти її мав і мовчав.
Я не хотів, щоб хтось дізнався.
Мама ризикує своїм життям.
Їй щодня погрожують, бо вона захищає людей з мотками.
- А ти свій приховував. - Джос, я хлопець з РЕО.
Ти бачила статті про дівчат, яким мотки вирізали?
- Уяви, що зроблять зі мною. - Ти не мусив відкритися світу.
А розказати мені. Своїй дівчині.
Я й розказую.
А якби й не розказував — це моє тіло. Я тобі нічого не винен.
Знаєш що?
Мені цього не треба.
Що?
Курва.
Дерреле! Дел!
Він, мабуть, вийшов.
Не думай, що я тебе боюсь.
- Можу передати її тобі, Барбаро. - Я не хочу.
- Ти почуватимешся в безпеці. - Я не хочу.
- Зрозуміла? - Ну, добре.
Не добре. Ти вбила мого сина!
Я зробила все можливе, щоб його вберегти. І тут прийшла ти і його вбила.
І тобі насрати.
- Мені не насрати. - Він мій синочок.
Я мусила його захищати.
- Мені дуже прикро. - Він має бути тут.
- Я любила Террі. Він мій брат. - Він не твій брат!
Ти з ним ніяк не пов'язана! Він мій!
Тихо, тихо. Ходімо.
Тихо, маленька. Я розумію.
Тихо.
Ходімо. Спокійно. Завари чаю.
Усе нормально.
Ми їдемо.
Витри носа.
Якщо хочеш мене вичитати, то прошу.
Довгих вам літ. ДТП — це завжди страшно.
- Бідолашний хлопчик. - Так. Було страшно.
Маєш для мене ще камінці?
- Може, спершу оплатиш останню партію? - Так, саме збирався.
- Що це? - Це половина. Решту віддам пізніше.
- Що, знову? - Ні, річ у тім…
Добре, слухай. У чому ж річ?
Ну все, піймався.
Рокс, удар струмом.
Уперед.
Трошки. Вбивати нікого не будемо. Легенько.
Ні.
- Берні. - Удар його струмом.
- Не хочу. - «Не хочу».
«Не хочу». Прокляття. Діти.
Тепер вона обісралася.
Я розумію, що налажала. Так не робиться. Але я не шкодую.
- Ти що? - Той чоловік убив маму.
- Ти говориш серйозно? - Террі помер не через мене.
Йому не пощастило.
- Не наривайся, Роксі. - Він вирішив піти зі мною.
Він перший дістав пістолет. Вони знали, чому я там.
Годі, Рокс. Ясно? Не провокуй мене.
Чи що?
- Не провокуй мене! - Чи що?
Як твій день?
Мій день чудово. Так, чудово.
Дякую, що спитала.
Джос, як твій день?
Не хочу розказувати.
Гаразд.
- Метті. - То ви розлучаєтесь?
- Що? Ні. - Ні. З чого ти взяв?
- У нас спільна вечеря. - Сім'ї вечеряють разом.
- Не ми. - Тільки останнім часом.
- Це дивно. - Це таки дивно.
Батьки Ганни розлучилися, і в неї було два Різдва.
- Багато подарунків. - Ми не розлучаємось.
Я хотіла посидіти разом, ні на що не відволікаючись.
Сьогодні я прийняла важливе кар'єрне рішення,
яке вплине на всю нашу сім'ю.
Я балотуюся в Сенат.
- Мої вітання. - Дякую.
Це чудово. Просто чудово. Я тобою пишаюсь.
- Ти дуже важко працювала. - Я за тебе не проголосую.
- Метті, це ж твоя мама. - Ти й так не голосуєш. Тобі 15 років.
Чому, Метті? Поясниш?
А навіщо? Чоловічий голос більше нічого не значить.
- Твій голос важливий. - У чоловіка й жінки є своє місце.
- Що? - Тепер усе навпаки.
Навіть у нас вдома. Тато завжди готує. Ти не готуєш.
Тому що тато краще готує, і йому подобається.
Це правда.
У кожного є сильні сторони. Команда Клірі-Лопес.
Ти його вихолощуєш. А він дозволяє.
Це не так. Де ти почув це слово?
- В Урбандокса? - Ти слухаєш Урбандокса?
- Він нас ненавидить. - Він з тобою не згоден.
- Ми не згодні. Це вільна країна. - Звучиш, як якийсь недоумок.
- Ну все, годі. - Що?
Бачите? Ви не хочете мене слухати. Ніхто не хоче.
- Я з ним поговорю. - Ні. Краще я.
Ми завершили розмову? Можна доїсти на дивані?
Авжеж. Біжи.
Хочеш вийти зі мною?
Так. Пішло воно. Це востаннє.
Так.
Дякую.
Я за тебе проголосую.
Якщо це тебе втішить.
Справді? Не думаєш, що це занадто?
За нас хтось мусить боротись.
Люди не повинні боятися говорити, що в них сила.
Це такий лютий треш.
Сьогодні Дендон змусив нас усіх проходити тест. Мені вдалось.
Виявилося, що я добре справляюся з дискомфортом.
Так, але що буде, коли всі врешті дізнаються?
Ти хоч татові сказала?
- Мамо, ти мусиш. - Знаю. Але не зараз.
Ніхто не обере сенаторку з РЕО. Не хочу його так підставляти.
З ним говоритиме преса. Не хочу, щоб він брехав.
То брехатиму я?
Джос, вибач.
Це прозвучить погано, але часом близьким доводиться брехати.
Щоб їх захистити.
Боже, тепер, коли в нас РЕО, виграти навіть важливіше. Не можу…
Не уявляю, що Дендон робитиме в Сенаті.
Я розумію.
Скажу відверто, тато не вміє брехати.
Він не може влаштувати вечірку-сюрприз. Одразу все розказує.
Тільки до виборів.
Я допоможу.
Іскристі пальці.
Ні.
Губернатор Дендон розділить школи.
Змусить дівчат вчитися дистанційно вдома.
Як нас навчила історія
і як мудро постановили суди нашої країни:
розділені не значить рівні.
А я додам своєї скромної мудрості
як мама і як людина:
найкраще ми діємо разом.
Коли живемо й поводимося на засадах рівності й спільності.
Не знаю, як ви,
але я стомилася виборювати для дочок те,
що все життя виборювала для себе.
За що боролася моя мати до мене. І її мати — до неї.
Природа-мати теж утомилась.
Ця сила — це еволюція.
Ця сила — це можливість перебудувати,
змінити суспільство в новому ключі.
Розділити владу у світі справедливіше.
І тому я, Марґо Клірі-Лопес, ваш мер,
балотуюся в Сенат.
Це війна.
Війна, яка поверне те, що належить нам від народження.
Війна, яка покаже, яким має бути людство.
Ми зупинимо світ і змусимо його нас почути.
Поборемо вогонь вогнем.
На землю!
У НАСТУПНІЙ СЕРІЇ
Треба вирушити туди, де жінки їдять чоловіків заживо.
Вона, схоже, стає їхньою лідеркою.
Скажи моїй сестрі, що нас чекають зміни, і вона мусить обрати сторону.
Я купив тобі прикрас.
Приємно, що моя найстарша й наймолодша дитина працюють разом.
Ти знаєш, що тато з тобою грається?
Ми вже зустрічались? Ти дуже мені знайома.
Я тебе не боюсь.
Я з'ясую, хто ти, і відправлю туди, де тобі й місце.
Вона права. Я шахрайка. Я вбивця.
Переклад субтитрів: Анастасія Жищинська
Творчий керівник Руслан Поліщук