ANTERIORMENT…
Incendis, noies, apagades… Tu creus que estan relacionats?
-Mama! -És un òrgan.
Ho han desenvolupat per necessitat.
-Digueu-li que em sap greu. -Crec que m'ho ha passat.
T'encanta sortir a la tele i quedar com l'heroi,
però quan pots oferir a la gent confort i ajuda, ets un covard.
No me la fotis, Margot.
No és un engany, el món que coneixem pot canviar per sempre.
Qui ets?
En saps res, de la Zoia?
Res, des de fa anys.
Vull que el meu país se'n senti orgullós. I també la Zoia, la meva germana.
Mira tot el que tens!
Et penses que no m'ha costat res?
El fenomen de les noies espurnejants ha generat caos als mercats econòmics,
i Carpàtia no n'és cap excepció.
El president Viktor Moskalev no està actuant prou de pressa
per gestionar la pressió econòmica d'aquest caos.
A prendre pel sac, Moskalev!
LLADRE
Tens tres entrevistes, avui.
- Vanity Fair vol fer-te les fotos. -Mentre no em faci la guitza…
Compte amb les brometes i el sarcasme. Centra't en la teva vida familiar.
Tens un fill i dues filles.
No he perdut el compte de quants humans he tret per la vagina, Helen.
Et prometo que seguiré el guió.
Tots saben que l'alcaldessa té feina, oi?
Des que te'n vas posar al capdavant, en vas ser la cara visible.
Margot, pot fer-se una mica enrere i apujar la barbeta?
No somrigui. Relaxi el coll. La mirada directa cap a mi.
Miri'm com si volgués fulminar-me la cara.
Així. Perfecte.
Fabulós. Poderosa.
EL PODER
El trastorn elèctric
que ha estat afectant noies adolescents no és un virus, ni tampoc un engany.
Els metges han descobert un nou òrgan
que s'estén sota les clavícules de les noies.
Apareix en noies d'entre 12 i 19 anys i sembla que és transferible.
Aquest òrgan sembla que reprodueix els impulsos elèctrics del cor.
No sabem per què ha aparegut
ni tampoc l'abast o la finalitat d'aquest poder.
Són qüestions que haurem d'afrontar durant els mesos vinents.
LES NOIES ESPURNEJANTS S'ENFRONTEN A LA PENA CAPITAL
On és la Sofia?
Han fet fora totes les noies.
Sisplau, deixeu-me dir això: no som una amenaça.
M'han deixat quedar amb tu.
Només perquè no tinc el poder.
…les parelles, les companyes i amigues.
-Vadim -No som l'enemic.
Sí.
El meu bebè. Has fet una caqueta molt maca.
Que orgullosa.
…a l'Aràbia Saudita…
Hi tinc contactes, allà.
No deixaran que vagi endavant.
Han canviat l'entrevista a les 16:00.
Així que hi apareixerem a les 17:00.
Voldran parlar d'economia.
-Li recomano que ho eviti a tot preu. -Parlaré del que vulgui.
No sabem si els bancs obriran, la setmana que ve.
-La gent es… -Podria ser molt pitjor sense mi al poder.
Els ho has dit, això? Tenen sort que jo hi sigui.
La gent està espantada.
Els vaig dir que deixar-les conduir no era bona idea.
Cedeixes un cop i et pugen a l'esquena.
-Primer ministre… -Fa tard.
L'entrevista és per mostrar que és viu.
L'entrevista és per mostrar que encara és aquí.
I parlar de les sis noies elèctriques i com…
Són mortes, general. Són mortes.
Tal com vam avisar.
Oi?
Sí.
General.
S'apropa una tempesta?
Sí, crec que sí.
Potser és més a prop del que creu.
Surt.
No, sisplau.
On ens porteu?
Calla.
Comporta't bé o et pelo.
Sisplau.
Sisplau! Deixin-me anar!
Quants anys té?
No, sisplau.
-Quants anys té? -No ho sé.
Estàs bé, noia?
-He pagat molts calés pel servei. -Ja t'ho he dit.
Ja no portem jovenetes.
Jovenetes no. Tu el tens!
No, sisplau!
Jo no el tinc.
-Vinga! -No el tinc!
Va! Vinga, surt!
-Ja no en volen, de joves? -No ho sé.
Com et dius?
-Kimaya. -Kimaya.
Com et dius?
Zoia.
Zoia Donici.
Quan ens…?
En anglès, Zoia. Així no t'entendran.
Vols sortir d'aquí? Doncs has de parlar anglès.
T'ho dic de debò.
Ja ho sé, Tatiana.
Ja ho sé, que és de debò. Només poden mantenir una filla i tu ets l'elegida.
O sigui, la meva vida val menys que la teva dentadura, ara mateix.
Hauria de dur una etiqueta a la boca
per si la mama s'oblida de dir quant li va costar.
Està pirada.
I quin és el teu pla?
Israel.
Aniré a Israel a trobar la senyora Josan, la veïna.
No la veus des que tenies quatre anys.
Sí, però quan va marxar em va dir que podria anar a viure amb ella.
No és tan mala idea, la part d'Israel.
Sí, però no són els Jocs Olímpics.
Et portaré algun record. Un regalet?
Sí, però que no sigui un regal olímpic.
Són una caca.
Merda. Digues: "Són una merda".
-Quina "marda". -Merda.
Merda.
-Et duré xocolata. -No.
-Sabates. -I d'on vols que les tregui?
Del puto vestuari.
-Entesos, sabates. -Sabates de merda.
Sabates de merda.
Som-hi!
Aixeca't. Ben dreta. Alça el pit.
La barbeta ben amunt. Braços forts, estesos.
Cames fortes. Empeny amb els dits dels peus.
No m'avergonyeixis.
Altre cop, vinga!
Tatiana, mira'm.
Concentra't.
Surt, va!
Deixa d'enredar.
-Atura. -Ho torno a fer.
No.
Ja no ho vull veure.
Segur que t'agafen. Has guanyat.
No és pas segur.
Ma mare diu que els del govern et miraven tota l'estona.
Ai, mare, ja venen.
Són ells? Ai, Déu meu.
Fes-ho altre cop.
Què passa? Només aprecio el teu talent.
Saps qui soc?
-És del govern? -Soc el ministre d'Economia.
-No és de l'Esport? -No.
Soc el dels diners.
Tinc una proposta, Tatiana.
Vols que sortim algun cop?
Molt bé.
Els EUA ens demanen que fem proves de nous medicaments.
El president ha convidat uns científics a estudiar el cabdell.
S'hi quedaran una temporada.
Les estem aplegant perquè s'hi puguin posar aviat.
Excel·lent.
Hem de fer proves a les dones que no tenen el cabdell, només el botó.
Dones… Noies, de fet. De menys de 12 anys.
He seguit les seves publicacions. Gràcies per venir.
No, gràcies a vostè pel seu temps, alcaldessa Cleary-Lopez.
Ho sé, és complicat. Digui'm Margot, ras i curt.
Miri, el seu vídeo de Riad amb les dones manifestant-se
-és una feina crucial. -Gràcies, alcaldessa…
-Margot. -Margot.
Després d'allò, he estat informant sobre les lluites polítiques emergents
arran de la legislació de la DOE.
Vostè s'hi ha mostrat contrària.
M'estimo més veure'm com una defensora de l'autonomia corporal.
Però no ha confirmat si té o no la DOE, vostè.
S'ha especulat que n'està traient profit polític.
Què hi té a dir?
Doncs, fa un mes,
vostè tenia un canal a Yoozzer amb quants, set subscriptors?
I ara és tota una figura.
Posar-se en primera línia té un preu, oi?
No hauria de revelar si tinc DOE o no.
És el meu cos i ningú té dret a fotre-hi el nas.
Perdoni el meu llenguatge. Tant és tenir-ho o no.
Sempre he defensat la llibertat i les opcions.
I vostè? No té la DOE, però s'ha jugat la vida per explicar-ne la història.
Per què?
Bé, soc musulmà, nigerià i home.
Mai m'havia plantejat com aquestes identitats s'entrecreuen.
Com el gènere influeix en la posició i privilegi en les altres dues esferes.
I no entenia per què no ser home afectava la seguretat,
la veu o l'espai que s'assignava a les dones del meu voltant.
Però la DOE m'ha fet veure un nou món
que és millor per a tots plegats.
Potser ens ho hem de dir entre homes.
Hi estic d'acord. Ens calen homes aliats més que mai.
Perquè homes com el governador Dandon volen aprovar lleis
per obligar les dones a registrar la DOE com a arma.
Sota la premissa de la seguretat pública. Seguretat per a qui?
Els polítics homes no tenen un gran historial
de defensar els cossos de les dones.
Encara n'hi ha que defensen que les dones no tenen dret
a intervencions segures.
Margot.
Què? Tancarem totes les dones amb DOE en una cel·la encoixinada?
Quan n'aprendrem? No podem legislar sobre els cossos de les dones.
Ho va veure a l'Aràbia Saudita, oi?
Això ja no té retorn. És el progrés.
Em sap molt greu, però se'ns ha acabat el temps.
L'alcaldessa té l'agenda plena.
-Em sap greu. -No, i ara. Cap problema.
-Una última pregunta. -És clar.
Entesos:
diuen que podria disputar l'escó al Senat a en Daniel Dandon.
És cert?
Després de presentar-me a un programa de talents.
Quina decepció, oi? Però tinc massa feina a Seattle. Gràcies.
Estàs exposant-te amb un tema delicat
i l'amplifiques amb un altre.
Ja em va bé, si veuen que fa joc amb les maleïdes sabates d'alcaldessa.
És perillós, no només políticament. És perillós de debò, literalment.
Tenim seguiment de seguretat
de les amenaces rebudes des que et vas pronunciar.
I no parlem d'Urbandox.
-Què és l'Urbandox? -Qui és.
És un misogin agressiu a qui li encanta encendre els ànims.
Completament anònim, és clar. I empra un avatar hipermasculí.
I què? És un noi verge empipat en un soterrani.
Ja té nou milions de subscriptors i va a més.
I et té a la seva llista.
És una llei natural. Cada cadena alimentària té un àpex.
I a la cadena alimentària de la Terra, som nosaltres: els homes.
Hi pot haver pertorbacions.
De tant en tant, un competidor pretén suplantar l'àpex.
Us penseu que es resol amb un intercanvi pacífic de poder?
No, tot el sistema se sumeix en el caos.
És una catàstrofe, i no només per als homes. Per a tothom.
No podem permetre que les feminazis ens forcin a la submissió.
Què carall és, això? No deu ser aquell tal Urbantox?
-Urbandox. -Sí, el que es caga en ta mare.
De fet, no ho fa. Simplement, no està d'acord amb tot.
Està malament? Som a un país lliure.
És clar que és un país lliure, però fixa-t'hi, Matty.
Fa servir un filtre. No saps quin aspecte té. No dona la cara.
Qui creu en el que diu i en el que pensa, com ta mare, no s'ha d'amagar.
És molt fàcil quan són idees acceptades.
Els tios com ell, que proven de trencar límits,
s'han de cobrir les espatlles.
Tots ens hem de protegir, ara.
-És pel que va passar amb la Jos? -No tot és per la Jos, d'acord?
És per tot plegat. Ja no hi ha res normal.
Les noies de l'institut es passen. Si dius el que no toca, t'enrampen.
Au, va. Si ho fan, és perquè els agrades.
D'acord, perdona.
Sé que ho estàs passant malament amb tot això,
però recorda que les noies tenen por
i tenen canvis als seus cossos que ningú entén.
Arribarem a una nova normalitat i tot es calmarà,
però fins llavors, mira de no burxar-les.
-Vols dir que m'ho he buscat? -No, home.
Com que estan empipades ho poden pagar amb nosaltres?
No és just. És una merda.
Ho sé. I t'hauries de poder empipar.
Però podries deixar de mirar aquesta porqueria?
…sotmetre'ns.
Cal que protegim el sistema.
Com a homes, protegir és el nostre deure sagrat.
Així que ensenyem-los qui mana, aquí.
SENSE SENYAL
S'ha congelat la pantalla? Tenim problemes tècnics.
Quan començarà? Què passa?
No ho sé. El general ho sap.
-Quan començarà, general? -Aviat.
El meu petitó.
General, aquí té l'informe de la recerca sobre l'extirpació del cabdell.
La biòpsia mostra que la mida de l'òrgan
varia individualment.
Com es pot veure, les fibres nervioses semblen ben intactes
on es formarien els botons originals del cabdell a les clavícules.
Aquestes fibres musculars com cordons
contenen els electròlits que generen la càrrega elèctrica.
El cabdell requereix una irrigació considerable per funcionar.
La dona ha mort després de l'extirpació. És la tercera mort d'aquesta setmana.
Que lleig.
Diu que cap de les noies ha sobreviscut a l'extracció.
Mare meva. No m'agradarà saber d'on surt, oi?
-De voluntàries a Carpàtia. -Voluntàries?
A la capital del tràfic humà de l'Europa de l'Est? Au, va, Anna.
Per això l'acord de confidencialitat.
Tenim les mans netes. No hem patrocinat res de tot això.
Hem adquirit la recerca un cop l'han feta.
I això m'ha de fer sentir millor?
Per això et volia a tu.
No em cal algú obedient, sinó amb consciència.
Rob, m'han demanat que engegui un projecte delicat.
Confidencial del tot.
Admiro el teu treball amb els estabilitzadors i antidepressius.
Gràcies, però aquests fàrmacs que estan provant, els sedants,
antagonistes del receptor CXCR4, bloquejants hormonals…
Per a què els feu servir?
El creixement de l'òrgan va lligat a un grup de botons incipients
que es fan cabdells madurs amb nivells elevats constants d'estrògens.
O, en casos de transferència, un impuls elèctric elevat i sostingut.
Estàs proposant crear un supressor amb finançament federal?
-Sí. -Anna…
El cabdell és un òrgan vital, vinculat sistèmicament a l'organisme.
L'extirpació és letal.
Aleshores, creus que la millor idea és la castració química?
Moltes noies i dones descriuen pànic i malestar a causa del cabdell.
Hi ha demanda d'un fàrmac que inhibeixi el creixement de l'òrgan.
Com es devia sentir la noia?
-La que va fer estavellar l'avió. -No m'ho facis, això.
No tothom ho veu com un do.
I, sense un supressor segur,
podrien fer-se això a elles mateixes.
És el que prefereixes?
Una generació de dones morint per actes desesperats d'automutilació?
Les noies mereixen tenir opcions.
Ajuda'ns a donar-los-en.
Quan vulguis, parlem de xifres.
Et prometo que el plus de la patent et farà caure de cul.
-Ostres, funciona? -Ho veus? Sabia que podries.
Hòstia puta!
A la resta els funciona sempre bé, el meu falla molt.
Soc un monstre.
Doncs ets la monstre més rebona que he vist mai.
Au, calla.
Ei, Jos.
Jos?
-Què? -Pots sortir un moment, sisplau?
Hola, Ryan.
Hola, senyor Lopez.
Digues.
Tu i en Ryan esteu…
No, estem estudiant.
Bé, he calat foc a un paper sense voler.
Si mai et cal parlar amb algú, saps que pots comptar amb mi, oi?
No puc saber el que estàs passant ni el que li passa al teu cos…
Ho sé.
Si vols tenir la porta tancada quan no hi soc…
És ben normal i natural en nois de la vostra edat que…
Només…
Només espero que useu protecció.
Ja, entesos. No estàvem tenint relacions.
Soc metge, Jos. No soc un pare ordinari. M'ho pots preguntar tot.
Papa, t'ho prometo. Estic bé.
Amb tot el que m'està passant al cos.
-No t'amoïnis per mi. -Me n'alegro.
-Quin dia més infernal. -Si que em sap greu, amor.
Amb tantes entrevistes, no he dinat.
I ara hem d'anar a la merda que fa en Dandon
i no hi haurà res de bo per menjar.
La Helen diu que ara estan sortint a la llum tots els pirats.
La gent està fent màscares xungues de la meva cara.
Ningú et va demanar aquella declaració.
-Si no vols fer-ho, no ho facis. -No és per a mi.
Tinc una responsabilitat. Vull fer un món millor.
La gent que estimo hi ha de viure.
Potser no hauries de ser la representant d'allò que no tens.
No hauria de ser-ho si les dones que ho tenen poguessin parlar.
-No tenen la meva posició. -Tant se val.
-Me'n torno a estudiar. -Deixa la porta oberta.
-És amb en Ryan. -M'odia.
-No és cert. -Sí que ho és.
Has rebut els missatges?
Encara no els he escoltat. Em sap greu. Té.
Margot, hem de parlar d'una cosa.
Podem fer-ho després? Estic esgotada i ja fem tard…
Es notarà, si em poso ambientador?
De debò, t'he d'explicar el meu dia.
D'acord, però semblaré bona persona, amb això?
Estàs preciosa. Tot t'afavoreix.
Margot, hem rebut resultats de Carpàtia.
Màxim secret. Merdes poc ètiques que fan por.
La recerca del cabdell? Sí, ho he vist.
Espera. Ho has llegit?
-I per què no treus fum? -Sí, és horrible.
M'emprenya que el govern ho hagi comprat, però tots els països ho han fet.
Aquells bèsties ho haurien fet igualment.
Pensava que protegies els cossos de les noies i tot això.
Ho faig, Rob. Déu meu, aquelles pobres noies…
Però almenys, si la recerca pot ajudar a d'altres,
la seva mort no haurà estat en va, no creus?
Volen que treballi amb un fàrmac.
Un medicament per castrar químicament les noies.
I segurament el posaran a l'aigua corrent o ves a saber.
Sona una mica apocalíptic. Qui ho farà?
La gent com en Dandon, el govern.
-Tots ells. -Jo formo part del govern.
I no permetré que passi mentre estigui al càrrec.
I per conservar la feina, em toca quedar bé amb imbècils com en Dandon,
-així que sisplau, afanya't, que fem tard. -No hi vull anar pas.
Ni jo tampoc,
però en Dandon vol que representi el suport de la DOE al seu finançament.
I li he de fer la pilota per evitar que faci bestieses a les noies,
-especialment si arriba al Senat. -No soc com tu.
No puc mirar-me en Dandon i els seus col·legues
somrient com si res i fingint que el món no està en flames.
Però et necessito allà. Has de venir.
No ho puc fer jo tota sola. Vesteix-te d'etiqueta, sisplau.
Declan Blease trucant…
Si és el puto Roberto Lopez.
Dec, germà d'una altra mare, com va?
El Licantrop en persona.
-No havíem parlat des de la trobada. -Fa molt i molt de temps.
-Encara t'agrada el whisky barat? -No, ja no és tan barat.
Per cert, com va acabar amb la tigressa que vam conèixer a Bogotà?
Au, va. Ja saps què va passar. Va sortir a la portada del teu diari.
Per això truques de cop i volta?
Per alguna cosa que han escrit d'ella?
No. No és sobre la Margot.
Potser tinc informació d'una cosa ben grossa.
Entesos, t'escolto.
M'han arribat uns documents.
Són d'una recerca sobre el cabdell i són molt explícits.
El Times ja ha publicat una foto de l'òrgan.
Ja ho sé. Però això va molt més enllà.
Han matat nenes, Dec.
Ara volen crear un fàrmac per suprimir la DOE
i volen que sigui a escala massiva.
Vull dir que és incolor, inodor, insípid i amb alta solubilitat.
Sembla quelcom que podria caure accidentalment al subministrament d'aigua.
Justa la fusta.
És això. Dec, t'envio els documents.
Escolta. No m'ho pots atribuir, d'acord?
És clar que no. D'on vols que digui que prové?
No ho sé. Com ho sols fer? Un nom en clau o…
I un àlies d'espies que tingui un color i un animal?
Com Tauró Gris, Tigre Albí, alguna merda així.
Hòstia. Quina mena de pel·lis d'espies has vist?
Rob, per què trigues tant? El cotxe ens espera!
Ara vinc! Dec, t'he de deixar. T'enviaré els documents de seguida.
Molt bé, perfecte.
Resultats_recerca_cabdell.pdf
Avui només soc l'acompanyant.
Com un estaquirot, però ben plantat.
Amb la boca calladeta.
Veus aquella d'allà? És la meva dona.
És tota una figura.
Un altre, sisplau.
Molt bé.
Encantada.
T'agraeixo que hagis vingut, amb l'agenda tan plena que tens de sobte.
Bé, per tu, el que sigui, Daniel.
No deu tenir a veure amb restaurar la teva imatge, oi?
La meva imatge?
Els caps del partit no veuen bé la teva manca d'esperit d'equip,
després de la teva sorprenent declaració.
Bé, em preocupa més l'electorat que l'1 %.
Tens el deure de representar tothom, no només les que tenen "vagina".
Per què dius "vagina" amb cometes?
Sincerament, em sorprèn que em volguessis aquí.
El partit t'hi volia. Au, va. Ets tota una estrella, ara.
Com va anar amb Vanity Fair?
Ah, molt bé. No t'amoïnis, no et vaig esmentar.
He sentit que els cinc minuts de fama t'han pujat al cap
i que potser et presentes al Senat?
Bé, tot és possible en aquest món nou.
La tens, oi? La DOE.
Si em fots la campanya, destruiré la teva carrera.
Gina, et presento la Margot Cleary-Lopez, la cara visible del moviment.
-Margot, la Gina. Una admiradora. -Un plaer.
Encantada de conèixer-la. Calien pebrots, per fer allò.
-En Daniel va estar-ne orgullós. -Ell és així.
Un gran aliat de les dones.
Una mica de caviar, dames i "cavallets".
Quina pinta. Li sap greu si n'agafo?
Mare meva, que bo. Sabeu quan és més bo, el caviar?
-Ni idea. -No t'amoïnis, només vaig un pèl begut.
De fet, és tres dies abans que l'esturió…
pongui els ous.
Sabeu com es cullen? Mireu:
esperen que la femella estigui tota sucosa
i li foten un clatellot per treure-li els ovaris.
-Quina gràcia. Molt divertit. -Però quin horror.
Li extirpen els ovaris, tot plegat.
Li arranquen els ouets
i els esclaten com granets, com…
-I cap a la torrada. -M'ajudes?
-És clar, el que calgui. -Gràcies.
"Unes filtracions revelen tortures del govern a dones."
-Mare meva. -"Anatomia del cabdell."
-No pot ser. -Ho esteu veient?
Torturen les dones? Experimenten amb elles?
És una recerca feta a l'estranger, nosaltres no ho hem fet.
-Però ho hem comprat. -Tothom ho ha comprat.
Diu que ho ha filtrat una tal "Xucla Escarlata".
"Xucla Escarlata." Sona femení.
Dona-me-la. Gràcies.
-Què és una xucla? -Un peixet petitó. Perdoneu.
-He de fer una trucada. Disculpeu-nos. -És clar.
T'adones del que has fet? Has filtrat informació confidencial.
Mare meva.
Podries perdre la feina, si algú ho descobreix.
Podries arruïnar la teva carrera.
-Mare meva, ets una exagerada. -Déu meu!
En Declan és amic des de la facultat i no em vendria pas mai.
En Blease el Sòrdid? Vendria la seva mare per un titular.
No. Ell no és el problema. No l'és pas.
Saps quin és el problema? Tu. Ni m'has preguntat com m'ha anat el dia.
Au, doncs. Pregunta'm.
-Què? -Ho veus? Ni ara, ho pots fer.
-És ridícul. -Déu meu.
Fa anys que no m'ho has preguntat, saps?
I jo sempre faig per preguntar-t'ho.
Perquè, quan ho faig, només sospires i dius que fatal.
Tant se val.
Podries acceptar que he tingut un dia, que faig coses.
Hi ha una dona a la feina a qui li faig gràcia.
-Flirta amb mi contínuament. -Hòstia, prou.
-Has posat en perill la meva carrera. -Ve-t'ho aquí. Això.
Això és el que t'amoïna, oi? La teva carrera política.
Mare meva, ja no sé ni qui collons ets.
Abaixa la veu. Vine, va.
-Què? -Anem al llit.
-Au, va. Som-hi. -No.
-Rob. -No hi penso anar, amb tu.
I una merda. Me'n vaig a nedar.
Mare meva, Rob. Rob!
Fa molt fred, Rob. Verge santa!
-Despertaràs els veïns. -Despertaré els veïns.
¿Qui és aquesta famosa Margot
que no lluita per compartir la informació
i no vol aturar aquest fàrmac?
Que no pregunta al seu marit com li ha anat el dia?
Ni tan sols passa temps amb els fills.
Que no passo temps amb ells?
M'esforço per tornar a casa a l'hora d'explicar-li contes a l'Izzy
i revisar deures amb en Matty.
Ho fas amb el pilot automàtic, Margot. Ni tan sols hi pares atenció.
O sabries que en Matty segueix l'Urbandox.
Sabies que està començant a rebutjar tot el que tu defenses?
-Au, va. Tornem a dins. -No.
Anem a dins, Rob.
Et penses que la Jos està bé perquè diu que ho està?
Ho està passant malament, amor. No controla el seu cos.
I estàs ficada en la DOE com si fos una cosa enfortidora,
que canviarà el món.
I és clar que canviar és bo, Margot. Però saps què?
El canvi també és una puta merda, saps?
I t'aviso, amor:
si no comences a parar atenció, et deixaran enrere.
Em sap greu.
-Anem a dins. -Et deixarem enrere.
Jo t'hi deixo. Me'n vaig nedant.
Mare meva.
Us esteu barallant?
-No. Torneu al llit. Tot bé. -Me'n vaig nedant.
-Estem bé. Entreu. -Com una xucla escarlata.
-Què carall hi fa, el papa, a l'aigua? -Torneu al llit. Tot va bé.
-Rob, sisplau. Surt, va. -Soc lliure!
Va borratxo, el papa?
Sí, això sembla.
Quin puto circ de família.
Tranquils.
Soc lliure!
Un fet sense precedents que amenaça el nostre país…
M'ha caigut la polsera, me la poses?
Alexandru.
Em sap greu. Ell l'ajudarà.
Ves-hi, va.
Encara penses en la televisió del meu bany?
No deixaré que casar-me afecti l'entrenament.
Vull seguir endavant.
Bonica, ja no hauràs d'entrenar més.
Només perquè és al govern.
Em caldrà entrenar, no regalaran les places.
-He d'arribar als Jocs Olímpics jo sola. -No entrenaràs més.
-La Daria anirà als Jocs. -És dolentíssima.
-Escolta, Tatiana. -No. No!
No podeu enviar-hi la Daria ni l'Elena, amb els seus peus de plom.
Què fareu?
El ministre Moskalev no vol una esposa ocupada. S'ha acabat.
Vull anar als Jocs Olímpics.
Faré diners i te'ls enviaré.
I d'aquí a uns anys, quan siguis massa gran, què?
És massa vell. I si vol tenir relacions sexuals amb mi?
És clar que tindreu relacions.
I seràs tendra i ho faràs amb la panxa ben plena.
Sisplau, no m'hi obliguis, mama.
M'has d'ajudar!
He treballat tota la vida per a tu, Tatiana Donici.
Tant de bo jo hagués tingut aquesta sort.
Tant de bo jo no hagués nascut.
Ja m'agradaria.
-Sisplau, Tatiana. -No vull ni mirar-te.
-Sisplau. -Si jo fos tu, fugiria.
-Tan lluny com puguis. -Tatiana, sisplau.
-Porta'm amb tu, Tatiana. -No, t'odio.
Per què em dius això?
I a mi, ni un adeu?
No!
Aquest poder és real.
Ho he vist a la tele quan em duien al bany.
Alguna cosa passa a l'Aràbia Saudita. Una rebel·lió de les dones.
-I per què no ho tenim, nosaltres? -Ho tenen les noies joves.
Potser per això no n'agafen, de joves.
Fantàstic. Quan em van dur aquí era jove,
però no hi havia pas això.
I ara soc massa gran? Quina presa de pèl és aquesta?
Pobres d'ells si l'arribo a tenir.
Començaria per fregir-los les polles, als cabrons aquests.
Cremeu, fills de puta, cremeu!
Ningú ens vindrà a ajudar. No tenim el poder.
La noia sorda que ens duu el menjar. Crec que ella ho té.
Què hi tens, aquí?
No en facis cas, no hi és tota.
Ara ves. Seràs la següent.
Estàs bé?
-I el papa? -Sí, estem bé, crec.
Vaig una mica més beguda del que em pensava, sincerament.
D'acord.
Volia dir-te que, si mai m'oblido de preguntar-te pel teu el dia, perdona'm.
T'estimo molt, i ho faig tan bé com puc.
-Vas una mica trompa. -Sí, però ho dic de debò. T'estimo.
És que…
Ai, mare. Estic esgotada. No vull estar sempre prenent decisions.
Sento que estic fracassant en tot.
Com si no donés l'abast, saps?
-Tens marihuana? -Què?
Au, va. Sé que tu i la Cat en fumeu. No et renyaré.
La Cat és una mala influència. No em sembla bé que fumis marihuana.
-Em sents? -Entesos.
Vols venir a fora?
Sí.
-Merda. No he dut l'encenedor. -Potser puc…
Puc provar de…
És espectacular. Molt bé, bonica.
Gràcies.
-No ho hauria dit mai, de tu. -Jo també vaig ser jove, saps?
No te l'estic passant.
Creus que ho vaig fer públic per a mi? Per a la meva carrera?
-Ostres. Sempre amb la feina. -No, escolta.
No vaig tenir una mare que em cuidés.
Era jo qui l'havia de cuidar a ella. L'havia d'aixecar de terra tot sovint.
Vaig haver de ser l'adulta, la que s'amoïnava.
No voldria pas ser com ella.
Tot el que faig és per a tu. Per al teu futur.
Per al futur d'en Matty i l'Izzy.
-Per protegir-vos. -T'entenc. De debò.
-Però no crec que tu ho entenguis. -Entesos, doncs ajuda'm a entendre-ho.
-Ja no m'has de protegir. -Cuca, ets la meva filla.
-Sempre et protegiré. -Ja ho sé.
Encara tens la mentalitat de com tu vas créixer.
O sigui, creus que ens cal més protecció ara que hem canviat.
Però no saps què sentim, així que et fa por.
No suporto que en siguis la cara visible.
Vas predicant que està molt bé,
però ho estàs fingint.
En realitat, no ho saps.
No ho tens. No ho pots sentir.
Doncs ho vull saber.
Vull veure el món com el veus tu.
D'acord, però no t'enfadis.
Dimarts passat,
vaig anar a córrer, em vaig despistar i es va fer fosc.
En comptes de tornar corrents, vaig caminar en la foscor.
No, Jos.
No, va ser agradable. Aquesta és la qüestió.
Ara corro amb els dos auriculars posats.
I no duc les claus entre els dits, per si de cas.
No elaborem plans amb les amigues
per saber que totes hem tornat bé d'una festa.
Ni tan sols m'adonava que vivia amb una por constant.
És clar que encara hi ha coses que ens han d'amoïnar, pel món,
però em sento molt més lleugera
i molt més forta, des que tinc això a dins meu.
T'imagines com serà per a l'Izzy?
No haurà de mirar a terra quan es creui amb un home.
I no s'haurà de preocupar de com va vestida.
T'ho imagines, fer-te gran amb aquesta llibertat?
Ho vull.
Pots passar-m'ho?
No ho he fet mai.
-Però ho he vist a internet. -D'acord.
Se suposa que tens els botons del cabdell que jo puc activar.
-I si no funciona? -Funcionarà.
Confio en tu.
Som-hi.
No et moguis.
Quieta.
Sisplau, no ho digui…
No et moguis o aviso els guàrdies.
Passa-m'ho.
No és possible.
He sentit que sí i vull que m'ho passis.
-Podria matar-la. -Tant me fa. Passa-m'ho.
Passa-m'ho.
Seieu totes, hòstia!
Zoia.
PRÒXIMAMENT…
-Però què cony? -Hi ha amenaces de mort.
Mai m'ha molestat estar amb una dona poderosa i ambiciosa,
però no volia pas això, tampoc.
Aquest poder és una oportunitat per veure la societat d'una nova manera.
Hem oblidat com ser forts.
És una guerra per reclamar el que ens pertany per dret.
-Fan proves de DOE. -És il·legal.
Tu i el teu equip podeu declinar el test
i optar per un permís no remunerat.
Subtítols: Anaïs Mintenig
Supervisor creatiu: Guillermo Parra