РЕЙС TF564 ЗАПИС З БОРТУ
- Я не можу дихати. - Ми майже на місці. Розслабся.
- Їй треба сісти. - Вибачте, вона боїться літати.
Розумію, але починається посадка. Вона мусить сісти.
- Не чіпайте мене. - Сер.
- Сонце, не пручайся. - Не чіпайте.
Заспокойтеся.
О боже.
СИЛА
Ми точно знаємо,
що пілот послав сигнал тривоги о 5.48.
Коли літак почав знижуватися,
він змінив курс для аварійної посадки, але було вже занизько.
Кількість жертв велика.
Боже. Нам відома причина?
Записи радіокомунікацій пілота свідчать про електричне замикання.
Чорт. Преса.
Зв'яжися з нашими ЗМІ. Жодних імен, поки не повідомлять сім'ї.
- Треба підготувати заяву. - Не переймайся. Уже цим займаємось.
- Деніел. Я впораюсь. - Знаю, але ти вже стільки годин на ногах.
Відпочинь. Домовились? Я все розгребу.
Подбай про своїх. Ти молодець. Що ж, ходімо.
Пане губернаторе, дасте коментар?
Він наче пробував мене підтримати, але відчуття, ніби нас обляпали лайном.
Такі денієли тільки й уміють, що обляпувати гівном.
Усе.
Пам'ятаєш відео з Нігерії з електричним струмом?
На борту були дівчата-підлітки?
Живих повезли в університет Вашингтона. З'ясуймо.
МОНАСТИР СЕСТЕР ХРИСТОВИХ
ЕЛЕКТРОДІВЧАТА?
- Алло. - Тунде, Він Сіна з CNN.
Даруйте. Ви сказали «з CNN»?
Так. Ми бачили ваше відео з електродівчатами.
Ми купимо все, що маєте, і підпишемо з вами контракт.
Не знаю, що й казати.
- Тунде, ми... - Вибачте. Ви помилилися номером.
Коли в тебе бізнес-іспит?
- За три тижні. - Лише три тижні.
- Бачу, у тебе багато часу. - Ні.
Твої однолітки зубрять.
А ти валандаєшся містом і знімаєш всяку маячню, а бідолашна дівчина…
Мусила поїхати в село. Люди вважають її за адже — відьму.
Як надувся, я тебе дратую? Гляньте, у місті дорослий хлопчик.
Хочеш закінчити, як дядько? Волочитися містом і вмерти молодим?
Пора тобі зіткнутися з реальністю.
Забудь про журналістику.
Тунде.
Дай Ндуді та її сім'ї спокій.
Ти й так їх осоромив.
Не сьогодні.
- Не сьогодні. - Що?
Без дівчат.
Батьків мали повідомити.
Так дивно.
Вибач.
Що ви, в біса, робите?
- Агов. - Що за чорт?
- Тебе на пустили в автобус? - Ні.
Він сказав: «Дівчата — на вихід».
Її лікті блискали, як бензопилки.
Лікті?
В автобусі було лише троє хлопців.
- Ще поговоримо. - Добре.
- Джос, привіт. - Привіт.
Знову тусуєшся з Кет?
- Ти ж знаєш, що в неї ця штука? - Он як?
Бачила, як дівчина струмом чхнула?
- Жартуєш. - Боже. Треш.
Маєш плани на потім?
Я гуляю з Кет. Можемо зустрітися в п'ятницю.
- Звісно. - Привіт.
- Усе ок?
Я б вийшов з автобуса, але не зрозумів, що сталось.
Пусте, водій — псих.
Я собі подумав…
Що робиш після школи? Може, погуляємо?
- Маю плани з Кет. Вибач. - А в п'ятницю?
Авжеж. Так. Бачив, як дівчина чхає струмом?
- Та ну. - Це треш.
Увага, учні школи «Південний Сіетл». Перерву скасовано.
Усім пройти в кабінети.
Якнайшвидше.
Чудово. Сідайте. Швидко на місця.
Та вона його вирубила.
Двері не зачиняйте.
- Тиша в класі. - Як же це дивно.
Ми отримали наказ з офісу губернатора
зайнятися чутками щодо проблеми,
з якою, можливо, зіткнулися дівчата в школі.
Ідеться про раптові й непередбачувані електричні розряди.
Нікому з вас нічого не загрожує.
Це питання безпеки працівників школи та інших учнів.
Якщо у вас було щось подібне,
будь ласка, дайте про себе знати.
Підніміть руку, якщо знаєте, у кого з'явилося це вміння.
- Містере Елліс, серйозно. - Ми мусимо це зробити.
О боже.
- Тейлор Вайт. - Брехня.
- Тейлор, підійди сюди. - Виходь.
Ми розійшлися тиждень тому! Серйозно?
- Я так умію. - Ешлі, дякую.
Брі Діас теж уміє.
- Енджел уміє. - Вона просто на мене схарена.
- Це маячня. - Я вмію.
Виходь.
Кет Коул і Джос Клірі-Лопес також.
Вставайте, дівчата.
Речі лишіть.
Стукачка.
- Хтось іще? - Містере… Це абсурд. Так не можна.
Не пускайте її. Охорона!
Зупиніть її.
Не обертайтеся. Вперед. Нема на що дивитись. Ворушіться.
Яка ж срань.
Хутко, ворушіться. Швидше.
Сорок шість пасажирів, одна стюардеса.
Це всі, хто вижили в авіакатастрофі.
- Пустіть мене до неї. - Я розумію.
Ви не розумієте. Моїй дитині 12 років. Ви безпідставно її затримали.
Хочу її побачити.
- Містере Келлі. Заспокойтесь. - Чому тут федерали?
- Негайно кажіть, де Мекейла. - Ваша дочка в порядку.
Вона в приміщенні лікарні. Її відпустять, коли точно не буде загрози.
Якої загрози?
Пасажири повідомили, що вона пов'язана з інцидентом на борту.
Це 12-річна дівчинка, а не терористка.
- У вас якісь проблеми? - Справи ФБР, мем.
Марґо Клірі-Лопес, мер. Авіакатастрофи — це ж справа ради з транспортної безпеки?
Хіба що я не в курсі, і на борту був якийсь кримінал?
Просимо доктора Шульца пройти в третю операційну.
Де служили?
В Афганістані.
- Дякую за службу, містере… - Келлі. Джон Келлі.
Може, сядемо?
- Як ваша рука? - Нормально. Я в нормі.
- Хочу побачити дочку, а ці виродки… - Її звуть Мекейла?
- Вона, напевно, нажахана. - Розумію вас. У мене троє дітей.
Вона не зробила нічого поганого. Вона ж не хотіла…
Я навіть не знаю, що сталось. Вона боїться польотів, тому запанікувала.
Вона хороша дитина. Нікого не скривдить.
Слухайте. Я з'ясую, що відбувається.
А поки що зробіть мені послугу.
Якщо вирубите агента,
то точно сьогодні дочки не побачите,
тому сидіть тут і чекайте новин від мене.
- Так. Це я можу. - Гаразд? Добре.
Гелен, мені треба до Мекейли Келлі.
Федерали рідного батька до неї не пускають.
То обійдемо їх.
Привіт. Усе в порядку?
Так. Знаєш когось з університетського ізолятора?
Федерали блокують доступ до жертви, з якою я мушу поговорити.
Авжеж. Я зв'яжу тебе з Таш.
Таш? Твоя колишня?
Звісно. Чудова думка.
От і Лазар.
Хвала небесам.
Усе гаразд, дівчинко. Ніхто тебе тут не скривдить.
- Де я? - У монастирі «Сестри Христа».
Я сестра Марія. А тебе як звуть?
- Єва. - Хороший вибір.
Усе свіженьке.
Майже все вирощуємо самі
і виготовляємо мило з водоростей, щоб оплатити інші потреби,
а їх стає дедалі більше, відколи ми почали брати вас до себе.
Щодня до нас приходить усе більше таких, як ти.
Таких, як я? Це яких же?
Дівчат, яким нікуди податись.
Скоро ти з ними познайомишся. Вони всі у гуртожитку.
Ми знайшли це у твоїй сумці.
- Ви порпалися в моїх речах? - Довелось.
У нас заборонені наркотики, алкоголь і зброя.
Ти віруюча?
- Я щодня говорю з Богом. - Невже?
А він відповідає?
Вона. Так. Завжди.
Пощастило тобі з такою вірою.
Єво, приємно познайомитись.
Я невипадково знайшла тебе при дорозі.
Відпочивай, скільки потрібно.
Побачимось.
Ти чого на неї витріщаєшся?
Сестро Вероніко!
Ніколи нападу не бачила?
Це шокує, але не було знайдено доказів, що це спецефекти.
- Дехто вважає, що це застосунок. - Або шокери. Схоже на шокери.
Ще одна проблема через відеоігри?
Пізніше ми вислухаємо твої думки
й експертний аналіз нового явища — містифікації з електричними дівчатами.
- Що? - Агов. Посунься.
…побачимо те, що діти спостерігають тижнями.
У нас є найновіші відео з усього світу.
Чи це містифікація? Вирішуйте самі.
Деяких глядачів наступні сцени можуть налякати.
Застерігаємо.
О боже.
Придурок.
Тікаймо!
Так.
Ніхто не зважає на зростання жорстоких…
Агов. Посунься.
…чи що поліція США на межі
і це щось добре. Бо це дурна думка.
І ти теж?
Як і всі ми. Ну, більшість.
Тому ми тут.
То тепер так уміють усі? Усі особливі?
Те, що робиш ти, не під силу жодній, сонце.
- Тут одяг пожертвували. - Ура.
- Не чіпайте мене. - Швидко.
Дівчата, виходьте. Родинна нарада.
Ми дізналися, що явище, про яке ви повідомляли —
про іскри з пальців —
шириться Америкою, а, може, і за її межами.
Здається, така мутація становить надзвичайну небезпеку.
Той злощасний випадок з курчатами,
до якого я не вертатимусь, добре показав, з чим ми маємо справу.
Задля нашої безпеки. Одне слово — і вас проженуть.
Без струму. Вертайтеся до роботи.
Ідіть!
Ходімо, дівчата.
Щовесни й щоліта Нам потрібен новий веселун
Дмухай, Лізо, дмухай
Це обов'язково?
Запобіжний захід, поки не розберемося, з чим маємо справу.
Чуток багато, а відповідей — ні.
Так. Ви з Робертом познайомилися на «Лікарях без кордонів»?
Так. Пів року в Камбоджі одразу після медінституту.
Він каже, що подорож змінила його життя й погляди на медицину.
Як і мої. Бачиш усе під іншим кутом.
Гаразд. Агенти заходять сюди кожні 20 хвилин, тому стеж за часом.
- Ще раз дякую. - Нема за що.
Мекейло?
Привіт, Я Марґо. Я мер цього міста, Сіетла.
- Я хочу до тата. - Я говорила з ним. Він чекає нагорі.
Чому його до мене не пускають? Я в біді?
Ні. Ти не в біді.
Я прийшла з'ясувати, що сталось.
Я вже їм казала, що нічого не зробила.
Просто не люблю, коли літаки трясуться. Мені здається, що я загину.
Моя дочка Джос також боялася польотів.
Може, ти таки пам'ятаєш, що сталось?
Це б допомогло мені розібратися й вернути тебе додому.
Мої руки.
Кілька днів тому вони почали боліти.
Відчуття, ніби торкаєшся білизни в сушці й тебе вдаряє струмом.
Я дуже нервувалася перед польотом,
тому тато дав мені снодійне, щоб я заснула.
Літак почало трясти. Я прокинулася й дуже злякалась.
Мені було важко дихати, а та жінка наказала пристебнути пасок.
Стюардеса?
А тоді знову заболіли руки,
а вона потягнулася до мене, щоб пристебнути.
Раптом загорілася ковдра.
Люди кричали. Усе пішло шкереберть, а літак…
Клянуся, я не хотіла нікого кривдити.
- Сонце… - Не знаю, що я накоїла.
Усе гаразд. Ми розберемось. Усе нормально.
Усе нормально.
- Передасте тій жінці мої вибачення? - Якій жінці? Стюардесі?
Я її скривдила.
Дівчинка не хотіла пристібатися.
А тоді здалося, що в неї напад, тож я її схопила.
Щоб вона не вдарилася головою.
Ви це бачили? Як загорілася ковдра?
Ні, я нічого не бачила. Усе сталося так швидко.
Вона пробувала мене відштовхнути, а її руки були тут.
Тоді було щось типу удару.
Спершу страшно боліло, а тоді — навпаки.
Мене охопила ейфорія.
Не можу пояснити. Вона ніби мені це передала.
Здається, літак упав через нас.
Ходімо, пані мер. На цьому все.
Для перебування в палаті потрібен спецдопуск.
О боже. Робе, не повіриш, що я бачила.
Щось із Джос. Треба терміново їхати до школи.
Що? Що трапилось?
Дякую, що приїхали так швидко.
- Знаю, ви дуже зайнята… - Джос.
- Джоселін Клірі-Лопес. - Джос.
- Боже. - Джос.
- Мамо, я тут. - Господи.
- Господи. З тобою все добре, сонце? - Що тут в біса діється?
- Я в порядку. - О боже.
Що ти тут робиш? Я думала, приїде лише тато.
Ми обоє переживали.
Твоя мама мусить помогти.
Вона мусить нам помогти.
Джо, що ти робиш?
Ти був у нас удома. А тепер поводишся з дітьми, як зі злочинцями?
Що з тобою? Ти хворий? Втратив усяку людяність?
- Треба було щось робити. - Боже правий.
Зніми цю хрінь з неї і обмотай собі нею шию, виродку.
- Ти мене почув? - Так.
Якщо за годину ці дівчата не будуть удома з рідними,
у тебе будуть проблеми.
- Так. - Усе буде добре.
Окей.
Деякі дівчата вміють цілитися й краще контролювати.
Наче знають, що хочуть вдарити і з якою силою.
- Добре. - Але в мене…
У мене все не так.
Добре. А як у тебе?
- Бачите? - Тихо.
Це?
У вас тут якесь збіса дивне монастирське гівно.
Ти була в кепському стані. Майже померла при дорозі.
Ти в курсі? Тебе має оглянути лікар.
Але в п'ятницю буде гроза, тому вже після того.
Ми нікого не будемо впускати й випускати.
Я можу піти?
Якщо підеш до обіду. Після того ми замкнемо ворота.
Мусиш зайти в офіс і заповнити документи.
- У нас є реєстр усіх дівчат. - Ні, дівчинко. Паперовий слід зайвий.
- Заберу взуття й піду звідси. - Нас це влаштовує.
Багато не знайдеш.
Ми дали обітницю бідності.
Сестра Моніка — покровителька дітей, які збилися зі шляху.
Сідай, Єво. Мені проблеми не порібні.
Поліції не викличу. Хочу просто поговорити.
Сестра Вероніка сувора, але, чесне слово, вона хороша жінка.
Вона робила багато чудового.
ЧЕРНИЦІ-БУНТІВНИЦІ ЗДІЙМАЮТЬ ХВИЛІ НА УЗБЕРЕЖЖІ КАРОЛІНИ
СНІД: ПОТРІБНІ ДОСЛІДЖЕННЯ, А НЕ ІСТЕРІЯ
ПРАВА ЛЮДИНИ ДЛЯ ЛЕСБІЙОК І ҐЕЇВ
Не дуже по-католицькому.
Ні. Ми черниці за покликом серця.
Сестри Христа за покликом серця, а не церкви.
Коли я була молодша, то вирішила бути вірною собі.
Я розповіла рідним, хто я насправді.
Я жінка, а не чоловік, як ви вважаєте.
Мене відкинули.
Я лишилася без сім'ї. Втратила роботу.
Я жила на вулиці,
а Вероніка мене знайшла
і показала шлях.
За доброту її відлучили від церкви.
Усіх тих жінок відкинули,
бо вони відстоювали справедливість, відстоювали права слабших.
Якщо вона так підтримує людей, то чому виступає проти струму?
Вероніка — революціонерка,
але ця сила свідчить про кризу віри.
І вона переживає. Бо знає, до яких наслідків ведуть зміни.
Май терпіння й залишайся.
Черниці-бунтівниці й заблукалі дівчата.
Бачиш? Я казала, що й для тебе знайдеться місце.
АМЕРИКА МАЄ ТАЛАНТ
Хіба це взагалі можливо?
Може, воно передається. Може, це від чогось чи когось.
Це що, якийсь вірус? Що за чорт?
Діти про це пишуть, а всі звуть містифікацією.
Пожежі й блекаути. Я Дендона застерігала.
Я знаю.
О боже. Не віриться, що це сталося з нашою донечкою.
З нею все буде добре.
Ні. Дівчинку з літака закрили, як прибульця, проводять дослідження.
Не хочу, щоб з нашої дочки зробили лабораторного щура.
- Такого не станеться. - Як ти знаєш?
Якщо в одній школі їх 50, то логічно,
що через це проходять сотні тисяч дівчат.
Їй треба допомогти без зайвого шуму.
Зв'яжешся з психотерапевтом Метті?
- Як його звали? Доктор… - Скажу Гелен, поки не випливло.
- Як це випливе? - У таємниці таке не збережеш, Робе.
- Почнеться політика. - Не треба.
Що?
Не вмикай мера Сіетла.
- Я тобі не ворог. - Серйозно, хочеш сваритися через мій тон?
- Ось що тебе зараз непокоїть? - Я не сварюся.
- Дякую. - Гей.
Вугор — унікальна істота,
яка здатна вбивати ударом струму.
- Твій втрачений родич. - Попри назву…
- Віддай, я дивилась. - Бідні мама й тато.
Ніби їхня дитина підхопила венеричну хворобу від вугра.
- «Венерична» — це яка? - Віддай.
- Метті. - Що ти робиш?
Відпусти.
- Що це було? - Метті. Ти в нормі?
Джос, що сталось?
Я не хотіла. Це випадково. Я просто схопила пульт.
Метті. Я гляну.
Покажи, я гляну.
- Він цілий? - Що з оком?
Марґо, скажи Френку під'їхати. Треба везти його в лікарню.
- Це був нещасний випадок. - Усе буде нормально.
Усе буде добре. Розслабся.
Ндуді.
- Що ти тут робиш. - Просто хотів поговорити.
- Будь ласка. - Не можу.
Дарма ти прийшов. Якщо бабуся нас побачить, нам кінець.
Знаю. Просто…
Ндуді, мені так прикро. Пробач.
- Пробач. Я просто… - Ти просто що?
Просто… хотів тебе побачити.
Мене покликали на роботу в CNN.
- Зачекай, Ндуді… - Я така на тебе зла.
Тунде, то була моя історія. Я її знайшла.
Ти навіть не хотів їхати.
Ти загравав з Адунолою.
Щось базікав про бізнес.
А тоді виставив моє лице
в інтернет на поталу цілому світу.
Тепер ти приходиш сюди й просиш моєї поради.
- Вважаєш мене посміховиськом? - Ні, Ндуді.
Ось моя порада. Хоч раз зроби те, у що віриш.
Будь чоловіком, Тунде.
Ндуді, я не знаю, чого хочу.
Це не моя проблема.
Ндуді.
Ндуді, йди всередину.
Чому ти надворі о такій порі?
Геть звідси!
Ти просто підеш? Мама й тато оскаженіють.
Такий шанс буває раз на життя.
Я сподобався CNN. Їх цікавлять мої репортажі.
Репортажі? Бро, ти знімаєш відео на телефон.
Я можу говорити з людьми й ходити в місця, недоступні іншим репортерам.
Тато не дозволить тобі вернутися додому.
Ти ігноруєш навчання й обов'язки.
Це його побажання. А як же мої?
Дамі, Ндуді має рацію. Я маю бути вірний собі.
Тут я марную своє життя.
Марную час на нецікаве мені навчання.
На нестерпну роботу, на дівчат, які мені байдужі.
Усе інше я ще можу зрозуміти. Але дівчата?
- Не такі вже й погані. - Дамі, ця сила поширюється.
Усе зміниться не лише в Нігерії,
а й по всьому світу, і важко передбачити, як.
Це щось важливе. Дамі, Аллах вказує мені шлях.
Така моя доля.
- Майже в око. - Гей, Джос.
ПЕРЕВІРТЕ НАШІ ГРУДИ
Як тобі мої груди?
Ти ж їх знаєш. Вони завжди сваряться.
Байдуже.
Так, знаю.
Кохана, є результати огляду.
Добра новина. Рефлекси працюють.
Він встиг заплющити око, а тому вражена виключно шкіра.
- Слава богу. - Але… Чую, що буде «але».
Око буде в порядку,
але про всяк випадок проконсультуйтеся з пластичним хірургом.
Можуть лишитися шрами.
От лихо.
- Гаразд. Щиро вам дякую. - Дякую.
Просимо доктора Стівенса пройти в реанімацію.
Усе нормально. З ним усе буде добре.
Пересадка шкіри тепер на дуже високому рівні.
- Серйозно, він одужає. - Так.
Кохана, будь тут. Я на хвилинку. Таш, як справи?
- Привіт. - Давно не бачились.
Маєш чудовий вигляд.
Це ненавмисно.
- Я знаю, що це було випадково. - Припини.
Що припинити?
Прикидатися, що ми близькі, а ти — супермама.
Я не прикидаюся.
Нині ми провели більше часу разом, ніж за рік.
І лише тому, що я псую твій образ ідеального життя.
Джос, це неправда. Я тебе люблю.
Вибач, що мене часто не буває поряд.
Я думала, ти не хочеш проводити зі мною час.
Що?
О боже. Чому він говорить про мене?
Джос, ходімо. Нам потрібні відповіді.
Кохана, усе нормально. Тут роблять десятки томографій за день.
Джос, нам треба, щоб ти лежала непорушно.
- Мамо. Тату! - Витягніть її.
Мамо!
- Увімкнеш іще раз? - Так.
- Вона в нормі? - Глянь.
- На що я дивлюся? - Бачиш оце?
Струм іде не з рук. А прямо звідси.
Я чула про таке від колег з усієї країни. Та ще не бачила.
У нас було кілька випадків. Дівчата зі шрамами.
Отже, Джос заіскрилася під час томографії.
Томограф згорів, але ми отримали чудове чітке зображення.
Скелетна м'язова тканина з'єднана з нервами шийного відділу
прямо в цих точках.
Це що, пейсмейкерні клітини синоатріального вузла?
- Пояснює електричний імпульс. - А простими словами?
- Це орган. - Новий орган.
Так. Який генерує струм.
Якесь божевілля.
Не зовсім. Серце, очі, мозок також генерують струм.
- Схоже, у цього органа це єдина функція. - Звідки він узявся?
Якби вона була одна така, я б сказав, що випадкова мутація.
Природа дивує, я в курсі, але йдеться про сотні, тисячі випадків.
Клацнув якийсь генетичний перемикач.
Щось приховане, спляче просто…
Але яка причина?
Мабуть, вплив середовища, бо як інакше?
- Забруднення, заражені ґрунти, стресори. - Виживання.
Ага.
О боже. Стоп.
Ви стверджуєте, що або це наша вина,
або орган розвинувся через необхідність.
Ви зателефонували на приватну лінію Дена. Залиште повідомлення.
Що за чорт, Марґо? Ти бачила, котра година?
Це вже домагання.
Це орган. У дівчат з'являється новий орган.
Вони еволюціонують. Струм, пожежі, авіакатастрофа.
Ми це не попередили. Треба було вкладати більше ресурсів.
- Заспокойся. Вдихни. - Не треба мене заспокоювати.
А що як воно заразне?
Заразне? Ти ж казала, що це еволюція.
Дівчинка з літака, Мекейла Келлі,
передала силу стюардесі.
Як ти знаєш?
То ти втрутилася в розслідування ФБР.
Ну ти й виродок. То ти все знав і приховав від мене?
Від загалу?
Я не зобов'язаний ділитися засекреченою інформацією.
Ким засекреченою?
У Вашингтоні багато значно розумніших за нас людей,
які вже все планують.
Ніхто не хоче поспішити й посіяти паніку.
Чекаємо на відповіді.
Ні. Ти збираєш гроші на свою сенатську кампанію,
а це може похерити твої шанси.
Деніеле, це важливіше за будь-яку кампанію.
Треба підготувати батьків, підготувати дівчат.
Вони мають право знати, що з ними.
Знаєш, що зроблять з тим, хто всім повідомить? Пам'ятаєш COVID?
Я не хочу стати мішенню розлюченою юрби.
Чекаємо на вказівки Вашингтона.
А поки що не істеримо і тримаємо емоції під контролем.
Ти любиш позувати перед камерами, коли є шанс показати себе героєм.
Але коли ти можеш втішити виборців,
коли ти можеш помогти їм не почуватися самотніми психами,
ти такий боягуз.
Не засри мені все, Марґо.
- Я серйозно. - Он як? Я також.
- Звичайна містифікація. - Містифікація.
Містифікація та фальсифікація!
Ми збираємо інформацію, але думаємо, що це містифікація.
Усім дякую. Це все.
Дякую.
- Готова? - А ти?
Вибач, що поклала це на тебе. Ти так важко працювала.
Усе, як ти обіцяла, коли ми разом стали на цей шлях.
Ти і я в цьому пересраному світі політики.
Ми здіймемо фурор, бо вчинимо правильно.
- Він таки пересраний. - То спалимо його до тла.
Чорт. Я прихоплю попкорн.
Гаразд.
Доброго ранку.
Це був дуже насичений і напружений тиждень у нашому прекрасному місті.
Знаю, що багатьох з вас непокоять чутки
й те, що діється у школах.
Схоже, можновладці вирішили наполягати, що все це містифікація.
Заперечувати те, що ми бачили на власні очі.
Що ж, це не містифікація.
Я говорю з вами як мер міста, але також як мати.
У мене вдома двоє прекрасних дочок. Не знаю, як вважаєте ви,
але мені не подобається, що політики ухвалюють рішення про те,
що відбувається в тілах моїх дітей.
У минулому ми бачили, що стається, коли жінкам не надають інформації
про те, що відбувається в їхніх тілах.
Ми всі були свідками проклятого кола сорому
й відчаю.
Підпільні аборти, малозабезпечені дівчата, яких змушують народжувати.
Жертви зґвалтувань, які бояться заговорити,
і молоді мами, які страждають на самоті.
Замовчуванню слід покласти край.
Це все, що ми поки що знаємо.
«Електрифікація», яка зачепила дівчат-підлітків, — це не вірус.
Вона казала, що про це розкаже?
Лікарі виявили новий орган
уздовж ключиці дівчат.
Він з'являється природним шляхом у дівчат 12-19 років,
і ця здатність, схоже, передається.
Схоже, що цей орган імітує електричні імпульси серця.
Ми не знаємо, чому він з'явився.
Ми не розуміємо масштабів і мети цієї сили.
На ці запитання нам доведеться відповісти разом у найближчі місяці.
Можливо, світ назавжди змінився.
…генерує струм…
- довгастий орган… - …з тисяч електроцитів…
Клітин, які накопичують і вивільняють струм.
Поки що з'являється виключно в дівчат 12-19 років.
На щастя, лише в дівчат.
Орган, який раніше траплявся лише серед електричних риб.
Ну, просто… Побачимо.
Цим дівчатам потрібна підтримка.
Закрити їх, якщо треба.
Смертна кара.
Транквілізатори.
Вводимо воєнний стан.
Ми мусимо діяти.
Переклад субтитрів: Анастасія Жищинська
Творчий керівник: Руслан Поліщук