Ani se nehni!
Jak se máš?
Jsem vyděšený.
Zrovna teď
někam dává Eliasovo tělo.
Zítra ráno ho najdou.
Koroner najde ten vzkaz,
a pak, během zítřka,
dorazí kavalérie.
Ruce vzhůru!
Praštím ho tím džbánem. Bodnu ho.
A poldové mu ustřelí hlavu z jeho zatracených ramen.
Dobře.
Nebo se teď někde zbavuje těla
a jak ho vybaluje z deky, ten můj vzkaz vypadne z pusy.
Potom...
Jestli se to stane, co budeš dělat?
Když mi vrazí nůž do krku?
Nevím, umřu co nejrychleji.
Ruce nemáš svázané, ne?
Zrovna jsem strčil vzkaz tomu ubohýmu klukovi do krku.
To bylo docela dobré.
Promiň, že jsem nevyužil své dovednosti průměrného středoškolského zápasníka
k tomu, abych ubil šíleného vraha.
Jdi do prdele, Charlie. Zestárl jsem.
Už jsi několikrát zmínil svůj věk a svoji slabost.
Je to celkem relevantní.
Souhlasím. Promluvme si o tom.
Pokud nic jiného, je to pravděpodobně nejzajímavější případ, jaký jsi kdy měl.
Napíšu knihu.
Samova léčba. Už mám titul.
Slyšel jsi někdy o Kenny Chesneym?
Ne.
Je to country zpěvák.
Sam je mu velice oddaný.
Chodí hodně na jeho koncerty.
Myslím, že má komunitu fanoušků.
Alternativní sociální svět. Skutečný, i když není.
Kde může být jako všichni ostatní.
Měl jsem takový sen.
Byl jsem v koncentračním táboře.
Myslím, že v Osvětimi.
Vešel jsem do ubikací.
Ti Židé recitovali kadiš.
Ortodoxní, se vším tím na sobě.
Dobře.
Jsem Žid.
Jsem uvězněn v suterénu s vrahem.
Vrahem, který sám chtěl recitovat ten zasraný kadiš.
Chybí mi moje žena. Ortodoxní Ezra.
Všechno je to zřejmé.
Když přijde na zjevný sen,
otázkou není výklad,
ale spíš, co s tím budeš dělat.
Řekneš mi, že musím znovu bojovat?
To chápu.
Ne.
Co tedy?
Práce.
Ta práce, kterou jsi vždycky dělal.
Jdi do sebe, Alane. Udělej to.
Nechceš poodhalit ten závoj?
Tady dole ti nepomáhá.
Nemůžu.
Můžeš.
Jaký to má smysl? Beth je mrtvá.
Ezra je v zasraném náboženském kultu
a nenávidí mě.
Já budu pravděpodobně do zítra mrtvý.
Co chceš dělat s tím dnem, co ti zbývá?
Jsi dospělý. Rozhoduješ se sám.
Vstupuješ do kultu.
Myslím, že nemáte autentický vztah s Bohem.
Co to děláte?
Snažil jsem se recitovat kadiš za svou ženu.
Nemůžu si vzpomenout na slova.
Chci s vámi mluvit.
Byl to dlouhý den a noc.
Jsem vyčerpaný.
Žádný lovecký nůž v krku?
Ještě ne.
Je dobré být naživu.
Žárlíš?
Jsi připravený?
Jsem teď příliš nervózní.
Tělo, vzkaz, čekání.
No tak, zmrdi.
Pane Buchella.
Počkej, pamatuju si tě.
-Jo, já jsem Sam. -Jasně.
-Sam Fortner. -Jasně.
Jasně. Sam.
Nevěděl jsem, jestli tu pořád budete.
No, pořád funguji.
Pamatujete si,
když pan Schube řval a ječel ve třídě
a hodil židlí a málem trefil Cindy Perezovou
a pak jste přišel a řekl, že s ním chcete mluvit na chodbě?
Potom, co jste s ním mluvil, se vrátil
a omluvil se nám?
Jo, pamatuji.
Příští rok se nevrátil. Nechal jste ho vyhodit?
Jo, nechal.
Rád jsem tě viděl, Same.
Musím vyzvednout svou ženu.
Myslím, že můj život není dobrý.
Jako by se nic nedařilo.
A já nemůžu...
Nedaří se a nejsem šťastný.
Nevím, jak...
Věděl jste, že se to stane?
Podle toho, jaký jsem byl jako dítě?
Ne. Ani ne.
Je mi to líto.
Věděl jsem, že jsi byl trochu jiný.
Procházel jsi těžkým obdobím.
Ale člověk vždycky doufá, že se to změní.
Mohl byste být můj terapeut?
Potřebuješ poradit?
No, já nevím.
Měl jsem nějaké klienty mimo školu. Během těch let.
Ale vždy to byli současní studenti, ale bývalý student?
Možná.
Promyslím si to, Same.
Já...
Vážně už musím vyzvednout svou ženu.
Tady je moje číslo, za pár dní mi zavolej.
Jo.
Pane Buchelle.
Co si myslíte o někom, kdo žije se svým terapeutem?
Mohlo by to pomoct?
To není dobrý nápad.
Dobře. Uvidíme se.
Jak se máte?
Dobře. Už líp.
-Máte žízeň? -Jo.
-Ahoj. -Ahoj.
Haló?
Ahoj.
Myslela sis někdy, že je se mnou něco v nepořádku?
Co tím myslíš?
Nevím, něco...
Něco, co se zdálo být v nepořádku?
Nebo jiné?
Byl jsi můj manžel, Same, a pak jsme se rozešli.
Myslím, že s tebou bylo mnoho věcí v nepořádku.
Celý tvůj život se točí kolem jídla.
Nikdy jsem si nebyla jistá, že mě miluješ.
Vím, že jsi mě miloval,
ale myslím opravdu miloval.
Ale celkově...
Vím, že jsi dobrej chlap.
Dobře. Sbohem.
Jsi připravený?
MILUJI TĚ ZAYDE ZAYDE A JÁ
Jeho zatracený tchán, Chaim,
který tam sedí a dává známky na obálky a balíky celé dny,
pokud zrovna nečte svůj Talmud.
Ezra si vybral tenhle směšný život.
Na nás se vykašlal.
Celá ta rodina, jeho příbuzní?
Jsou pořád u něj doma. Pomáhají s dětmi,
dělají pro ně první poslední.
Jako by spolu všichni žili v štetlu.
Kdykoli jsme je navštívili,
byli jsme jako občané druhé kategorie.
Nebyli jsem dost Židé.
Beth, která věnovala svůj život a kariéru judaismu,
sice liberálnímu judaismu,
ale i tak, nebyla dostatečně židovská.
A my jsme se usmívali a usmívali a usmívali.
Když onemocněla,
stejně se nad sebe nedokázal povznést.
Vždy musel mít poslední slovo.
Ležela tam v posteli,
v bolestech, sliny jí tekly z úst.
Chce odejít po svém. Obklopena svou rodinou.
Máme ty prášky,
všechno je připraveno.
A víš, co mi ten hajzl řekl?
„Je to nezákonné.“
Nejen, že je to proti Bohu, ale je to nezákonné.
Jako bychom byli zločinci.
A nebude se toho účastnit.
Soudil vás.
Ten den, poslední den,
leží tam. On pronese ten nejsvatější projev
a odejde z domu
a já jdu za ním, abych si s ním promluvil,
pokusil se ho přimět, aby se vrátil.
„Nedělej nic, čeho budeš litovat
„po zbytek svého života.“
A on na mě spustí.
Nikdy jsem mu nerozuměl.
Nikdy jsem tam pro něj nebyl.
Od té doby, co je ortodoxní, se k němu chovám špatně.
Řekl jsem něco špatně rabínovi při obřízce jeho syna.
Dávám moc malé dary
jeho posrané ješivě v Izraeli.
Jednou jsem řekl, že jeho žena dělá nejlepší košer steak,
jaký jsem kdy měl. Co na to říct?
Pochválil jsem jeho ženu!
Chápu, že se trápil.
Celý jeho život byl o vzpouře proti matce.
Podporuji povstání, očividně. Chápu to.
A jeho matka...
Bylo hodně, proti čemu se bouřit.
Hodně individualizace.
Ale v určitém okamžiku, se s tím musíš smířit.
Musíš dospět.
Zní to, jako kdyby
se všemi emocemi a bolestí točící se kolem Bethiny smrti,
Ezra zasáhl tvé slabé místo.
Ty taky.
Ale víme, že tyto věci přejdou.
Nepřešlo to.
Den, kdy Beth chtěla zemřít obklopena svou rodinou
a on musel předvést záchvat vzteku.
Měl problém zpracovat bolest ze smrti své matky. Dobře.
Ale on byl vždycky takový.
Postaví si hlavu a nechce vidět nic jinak, než jak to vidí on.
Není divu, že se dal na ortodoxii.
Znovu a znovu jsem se k němu snažil najít cestu.
Nic.
Vím, že to může být zármutkem, ale...
Vytisknu tu modlitbu, co jste zapomněl.
Z internetu.
Opravdu si toho vážím.
A chci, abys věděl,
tohle je empatie v akci. To je ono.
Vžil ses do mé situace, viděl jsi, co potřebuji
a udělal jsi to pro mě.
Jo, já jen...
Pokračuj.
Necítím se dobře.
Co je to za tiskárnu?
Hewlett-Packard.
Same, byl to těžký den.
Pravděpodobně vyčerpávající.
Ale chci s tebou mluvit o tom, co se stane,
až najdou Eliasovo tělo.
Jsem si jistý, že to bude ve zprávách a uvidíš to
a budeš mít spoustu komplikovaných pocitů.
Nechci ti říkat, jaké ty pocity budou,
to mi budeš muset říct ty.
Ale chci jen, abys byl připravený
mít smíšené pocity,
které ti pomůžu zpracovat.
Nebude to ve zprávách, doktore Straussi.
Neudělal jsem to, co jste mi řekl.
Chtěl jsem to udělat.
Měl jsem vybrané dobré místo,
kde by ho našli,
ale když jsem tam skoro byl, zastavil vedle mě na semaforu náklaďák.
A vidím toho řidiče,
jak se dívá do korby mého pick-upu,
kde bylo to zabalené tělo. A já jen...
A já si pomyslel,
že kdyby to bylo zítra ve zprávách,
ten řidič by si vzpomene, že něco viděl, vzpomene si na pick-up...
Takže jsem to neudělal.
Vím, že to nebylo empatické.
Co jsi s ním udělal?
Někam jsem to dal.
Nikdo to nenajde.
Jak se to vyslovuje? Kadiš?
Kadiš.
Můžu poslouchat?
Je to osobní.
České titulky Daniel Kallmunzer