Jag orkar inte mer, Sam.
Jag vet, mamma.
Jag var nära att ringa polisen igår kväll.
Jag hade telefonen i handen.
Jag är ledsen.
Sam.
Ge inte upp terapin.
Nej!
Åh, Gud.
Hej Charlie.
Du är tillbaka.
Ja, det är en nödsituation.
Jag ser det.
Jag...
försöker hålla ihop det när jag är med honom.
Prata normalt,
ha kontroll.
Om han ser mig så här,
som...
Andas.
Igen.
Du är precis som Beth med den jävla andningen.
Jag kan inte. Jag kan inte.
Vi borde prata om Sam.
Han ströp precis någon mitt framför ögonen på mig!
Jag skulle vilja påpeka att
han tog hit dig i hopp om att du skulle kunna hjälpa honom.
Vad vet jag om psykopati?
-Jag är inte utbildad för sånt. -Ingen av oss är det.
Charlie, jag behöver en plan.
Jag behöver en plan. Jag känner mig som en tonåring som slår huvudet i väggen.
Du måste hitta ett sätt att ta dig ur det här helskinnad.
Hur galet det än låter,
tror jag att han har ett samvete, djupt där inne någonstans.
Ett ynka litet samvete.
Charlie, det är möjligt, eller hur?
Det betyder att han i alla fall har någon sorts empati.
Fokusera på det.
Jag och mina patienter jobbar hela tiden med empati,
men jag har aldrig börjat på noll.
-Inget. -Ja.
Dessutom är det Sam som bestämmer.
Jag har ingen auktoritet.
Bla, bla, bla.
Du måste hjälpa mig.
Om jag inte löser det här, kommer han att strypa mig.
Jag kommer ligga i den där graven,
eller nästa.
Det låter kanske galet,
men jag började nå fram till honom.
Jag trodde det.
Jag menar, visst borde man älska sina patienter, men kom igen. En sociopat?
Vi brukade diskutera hur viktigt det är att inte generalisera.
Visst. Vi talar om spektrum.
Jag kanske kan få honom att gå i rätt riktning,
eller lurar jag mig själv?
Hur var begravningen?
Det var inte lätt.
Det är svårt att sörja.
Jag har aldrig gått på en judisk begravning.
En begravning är en annan lik.
Den här gången var det nog mer sång än vanligt.
Nu är jag den sortens kille som begraver folk i sin källare.
Tack så mycket.
Din tur.
Ställ dig upp.
Dit.
Rör dig inte.
Gå.
Håll det här avståndet.
Sätt igång.
Du gräver inte tillräckligt djupt.
Bra.
Fortsätt.
Hela mitt liv har jag tänkt,
tänkt, försökt förstå mig på mig själv
så att jag kan hjälpa andra att förstå sig själva
så att de kan bilda bättre relationer, och se på mig.
Min son pratar knappt med mig.
Jag kanske behöver ett par veckor till
innan jag ställer mig inför ett rum full av barn igen. Något emot det?
Självklart inte.
DEMONSTRATIONEN MOT DEN RADIKALA SIONISMEN STRATTON ST PARK LÖRDAG 11/02 KL. 11.00
Berätta hur du känner dig just nu.
Låt mig se.
Jag pratar med min döda terapeut, så jag hallucinerar.
Utöver det är Beth död.
Ezra hatar mig.
Och jag har blivit kidnappad av en seriemördare, så...
Varför tittar du på den?
Jag fantiserar om att slå honom i huvudet med den.
Varför gör du inte det?
Slå honom med den?
För jag vill inte dö tidigare än nödvändigt.
Vad pessimistisk du är. Du har en viss kampvilja i dig.
Du brukade brottas på gymnasiet.
Ja, medan du tagit det lugnt som död,
har jag blivit äldre. Jag är inte lika stark längre.
Jag vet inte varför du känner dig så maktlös.
Det gör jag inte.
Jag gör allt jag kan för att slå tillbaka.
Gör du?
Toppen.
Jag har slut på fotkräm
och mina arytmipiller håller på att ta slut.
Om jag inte blir mördad först, lär jag att dö av en hjärtattack
eller fotsvamp.
Charlie, jag behöver en plan. Jag försökte få honom att prata.
Jag försökte få honom att tänka om, att fokusera på att skydda sin mamma.
Jag försökte direkt avleda honom.
Jag vet inte vad fan jag håller på med.
Du måste ta upp faktumet att hans mamma delvis är
ansvarig för de övergrepp han utsattes för som barn.
Om jag hade fem eller sex år.
Det har du inte.
Ut ur hålet.
Okej.
Du kan sätta dig.
-Jag måste blanda cement. -Sam, kan du sätta dig ner en stund?
Jag skulle vilja föreslå att du hanterar det här på ett annat sätt.
Du borde kanske inte begrava kroppen.
Vad ska jag göra då?
Det du brukar göra, lämna den någonstans där den kan hittas.
Det vore det bästa att göra för de anhöriga.
Jag har aldrig tagit med någon hit tidigare.
Tänk om de spårar honom.
Ja. Han var i min bil.
Jag fattar att du är orolig för det. Det är förståeligt.
Vi pratar om sånt man ser på TV,
DNA och små mattfibrer, eller hur?
Ja.
Jag medger att jag inte är någon expert,
men vi måste tänka igenom det här.
Det måste ha funnits DNA och fibrer från dina kläder på de andra personerna,
men polisen spårade aldrig någon av dem till dig.
Finns det någon anledning till att ditt DNA eller dina fingeravtryck
skulle finnas i någon slags databas?
Du har aldrig blivit gripen, eller hur?
Nej. Men...
Som med fibrerna från mattan,
skulle de kunna spåra honom tillbaka hit.
Det är högst osannolikt.
Den är vad? 20, 30 år gammal?
Jag vet inte.
Sam, du vill bli bättre.
Jag kan inte tvinga fram det.
Terapi är inte en exorcism.
Du vill ändra dig.
Ett bra nästa steg vore att tänka på Elias familj,
för att verkligen förstå vad som kan hjälpa dem
känslomässigt, som medmänniskor,
med tanke på hur det ligger till.
Sam, kom hit.
Varför?
Lita på mig.
Ta av ögonbindeln.
Vi behöver se hans ansikte.
Det kanske inte var någon bra idé.
Varför bad du mig göra det?
Du kämpar med alla dina känslor, eller hur?
Han hade också känslor att kämpa med.
Jag vill att du ska förstå
att han inte bara var en kille som förolämpade dig.
Elias var en människa.
Han hade en mamma och pappa som bryr sig om honom
precis som din mamma bryr sig om dig.
Och de kommer att sakna honom.
Människor har olika sätt att hjälpa dem att sörja.
För judar är allt klart och tydligt.
Allt börjar med begravningen,
och det är därför det är så viktigt att ha en kropp.
Och sen börjar en speciell vecka som kallas "shiva"
under vilken vi fokuserar på på sorg och minnen.
Jag försökte alltid skynda mig genom den,
men min fru hindrade mig.
Och hon hade rätt.
Det finns en bön vi säger
varje kväll under det första året efter det att någon avlidit,
och sedan en gång om året, för alltid.
Den kallas för kaddish.
Borde jag säga den?
Vad då, kaddish-bönen?
Jag...
Låt mig tänka på det.
Jag tror inte att det är ritualen som räknas,
utan att du tänker på Elias och hans familj och vad de behöver.
Det vore nytt för dig.
Och väldigt, väldigt nyttigt.
Vi behöver utveckla din förmåga till empati,
vilket innebär att sätta dig in i någon annans situation.
Och sanningen är den, att de flesta behöver jobba på det.
Men du i synnerhet kan dra nytta av att utveckla din empati.
Ja, det låter bra.
Ja.
Jag lämnar kroppen där den kan hittas
för familjens skull.
Du måste hjälpa mig att fylla hålet.
Pappa älskar dig
Fan också.
Nej.
Vad är det med dig?
Det är mycket på en gång, Sam.
Tack för att du frågar. Jag uppskattar det verkligen.
Översättning: Ellinor Ledger