Jeg klarer snart ikke mer, Sam.
Jeg vet, mamma.
Jeg ringte nesten politiet i går.
Jeg hadde telefonen i hånda.
Unnskyld.
Sam.
Ikke gi opp på terapien.
Nei!
Herregud.
Hei, Charlie.
Du er tilbake.
Vel, det er en nødssituasjon.
Jeg ser det.
Jeg...
...prøver å holde fatningen med ham.
Høres normal ut,
under kontroll.
Hvis han ser meg slik,
som, jeg virkelig...
Pust.
En gang til.
Du er akkurat som Beth med den jævla pustinga.
Jeg kan ikke. Jeg kan ikke.
Vi burde snakke om Sam.
Vel, han kvalte nettopp noen rett foran meg!
Jeg synes det er verdt å merke seg
at han valgte å bringe deg hit for å jobbe med ham.
Hva vet jeg om psykopati?
-Jeg er ikke trent for dette. -Ingen av oss er det.
Charlie, jeg trenger en plan.
Jeg trenger en plan. Akkurat nå så gjetter jeg meg fram og håper at noe fungerer.
Du må finne en måte å komme ut av dette i live.
Så galt som det høres ut,
så tror jeg det er en samvittighet der inne et sted.
En liten, bitteliten samvittighet.
Charlie, det er mulig, er det ikke?
Det betyr at det er empati på et eller annet nivå.
Fokuser på det.
Jeg jobber med empati hos mennesker hele tiden,
men jeg har aldri begynt på absolutt null.
-Tom. -Ja.
På toppen av det så har Sam ansvaret.
Jeg har ikke autoritet.
Bla, bla, bla.
Du må hjelpe meg.
Hvis jeg ikke løser dette, kommer han til å kvele meg
og så havner jeg i den graven,
eller den neste.
Jeg vet det er galskap,
men jeg begynte å få kontakt med ham.
Trodde jeg.
Jeg mener, elsk pasientene dine, men kom igjen. En sosiopat?
Vi pleide å diskutere å ikke bli for fastlåst i kategorier.
Ikke sant. Det er et spekter.
Kanskje jeg kunne skyve ham en vei på spekteret,
eller så lurer jeg meg selv.
Hvordan var begravelsen?
Det var en hard dag.
Det er vanskelig å sørge.
Jeg har aldri vært i en jødisk begravelse.
En begravelse er en begravelse.
Denne hadde nok mer sang enn vanlig.
Nå er jeg en av de som begraver folk i kjelleren hans.
Tusen takk.
Din tur.
Kom deg opp.
Der borte.
Ikke beveg deg.
Gå.
Hold denne avstanden.
Kom igjen.
Grav i en skarpere vinkel.
Fint.
Fortsett.
Hele livet mitt har jeg tenkt,
tenker, prøver å finne ut av meg selv
slik at jeg kan hjelpe andre mennesker til å forstå seg selv
slik at de kan ha bedre forhold, og her er jeg.
Sønnen min snakker knapt til meg.
Jeg trenger kanskje et par uker til
før jeg kan stå foran et rom fullt av barn igjen. Har du noe imot det?
Selvfølgelig ikke.
MARSJER MOT DEN SIONISTISKE AGENDAEN STRATTON ST PARK LØRDAG, 02.11. 11.00
Fortell meg hvordan du har det akkurat nå.
La oss se.
Jeg snakker med den døde terapeuten min, så jeg dissosierer.
Bortsett fra det er Beth død.
Ezra hater meg.
Og jeg har blitt kidnappet av en seriemorder, så...
Hvorfor ser du på den?
Jeg har en fantasi om å knuse den over hodet hans.
Hvorfor gjør du ikke det?
Slå ham med muggen?
For jeg vil ikke dø tidligere enn jeg trenger.
Det er veldig pessimistisk. Du har litt kamp i deg.
Du pleide å bryte på videregående.
Vel, mens du har slappet av ved å være død,
har jeg blitt eldre, og jeg er ikke så sterk som jeg pleide.
Jeg vet ikke hvorfor du føler deg så maktesløs.
Jeg er ikke maktesløs.
Jeg gjør alt jeg kan for å kjempe tilbake med det jeg har.
Gjør du?
Fint.
Jeg er tom for fotkrem
og jeg går tom for arytmi-piller.
Hvis denne fyren ikke dreper meg, dør jeg av et hjerteinfarkt
eller av fotsopp.
Charlie, jeg trenger en plan. Jeg prøvde å trekke livshistorien hans ut.
Jeg prøvde å få ham til å vurdere alt som for å beskytte moren sin.
Jeg prøvde å avlede ham.
Jeg vet ikke hva faen jeg gjør.
Du må ta opp det faktum at moren hans delvis er
ansvarlig for overgrepene han ble utsatt for som barn.
Om jeg hadde fem eller seks år.
Det har du ikke.
Flytt deg opp.
Greit.
Du kan sitte.
-Jeg må blande sementen. -Sam, kan du sette deg ned et øyeblikk?
Jeg vil gjerne diskutere muligheten for å håndtere dette annerledes.
Jeg er ikke sikker på at du bør begrave liket.
Hva bør jeg gjøre?
Det du vanligvis gjør, la det ligge der det kan finnes.
Det er det mest gjennomtenkte for de pårørende.
Jeg har aldri tatt noen tilbake til huset mitt før.
De kan spore ham.
Ja. Han var i lastebilen.
Jeg forstår din bekymring for det. Det er rimelig.
Vi snakker om ting du ser på TV,
DNA og små teppebiter, sant?
Ja.
Vel, jeg er ingen ekspert, det skal jeg innrømme,
men la oss tenke.
Det må ha vært DNA og fibre fra klærne dine på de andre menneskene,
men politiet sporet aldri noe av det tilbake til deg.
Er det noen grunn til at ditt DNA eller fingeravtrykk
vil være i en database?
Du har aldri blitt arrestert, har du?
Nei. Men...
Som teppefibrene fra teppet,
de kan spore dem tilbake til huset.
Det er usannsynlig.
Hva er det, 20, 30 år gammelt?
Jeg aner ikke.
Sam, du har lyst til å bli bedre.
Jeg kan ikke trekke dette ut av deg.
Terapi er ikke bare en eksorsisme.
Du ønsker å forandre deg.
Et godt neste skritt er å tenke på familien til Elias,
å virkelig forstå hva som kan være til nytte for dem
følelsesmessig, som medmennesker,
gitt det gitte her.
Sam, kom.
Hvorfor?
Stol på meg.
Ta av bindet for øynene.
Vi må få se ansiktet hans.
Kanskje dette ikke var en så god idé.
Hvorfor ville du gjøre dette?
Du har alle følelsene dine, ikke sant?
Han var en person som hadde sine egne følelser å slite med.
Jeg vil at du skal se
at han ikke bare var en fyr som fornærmet deg.
Elias var også et menneske.
Han hadde en mor og en far som bryr seg om ham
akkurat slik moren din bryr seg om deg.
Og de kommer til å savne ham.
Du vet, folk har teknikker for å hjelpe dem å sørge.
For jøder er alt lagt opp.
Man har begravelsen,
det er derfor det er så viktig å ha en kropp.
Og det er en spesiell uke kalt "shiva",
hvor vi bare fokuserer på sorg og minner.
Jeg prøvde alltid å komme meg ut av det litt tidlig.
Kona mi lot meg ikke.
Og hun hadde helt rett.
Det er en bønn som du ber
hver natt det første året etter at noen dør,
og så en gang i året etterpå, for alltid.
Den kalles "kaddisj."
Bør jeg si den?
Hva, kaddisjen?
Jeg...
La meg tenke over det.
Jeg tror det viktigste ikke er ritualet,
men at du vurderer Elias og hans familie og hva de trenger.
Det ville vært noe helt nytt for deg.
Og noe veldig, veldig bra.
Vi må utvikle empatiferdighetene dine,
hvilket betyr at du må sette deg selv i andre sine sko.
Og sannheten er at folk flest trenger å jobbe med dette.
Men spesielt du kan ha nytte av å vokse i denne forbindelse.
Ja, det høres fint ut.
Ja.
Jeg lar liket ligge der de kan finne det
for familien.
Du må hjelpe meg å fylle det hullet.
Pappa elsker dere
Faen.
Nei.
Er det noe på gang med deg?
Det har vært ganske mye, Sam.
Takk for at du spør. Jeg setter stor pris på det.
Norske tekster: Nor Iben Narten