Åh, Gud.
Vad fan?
Hjälp!
Okej.
Hej, dr Strauss.
Mitt namn är Gene Bollinger.
Jag skulle vilja komma igång med psykoterapi.
Jag tänkte att du kanske kunde hjälpa mig med några av mina problem.
Så...ja.
Jag antar att jag ringer tillbaka, om det är okej.
Jag är ganska svår att nå.
Japp, okej, tack.
Hej, du har kommit till Shoshana. Lämna ett meddelande.
Hej, älskling. Det är pappa. Jag ville bara kolla läget.
Jag har sessioner fram till klockan åtta.
Hejdå.
Hur kan jag vara till hjälp, Gene?
Min pappa slog skiten ur mig.
Ofta. När jag var liten.
Och jag tror det förstörde mig.
Det är svårt att gå igenom.
Du sa att det förstörde dig. På vilka sätt?
På alla sätt.
Jag är liksom inte nöjd.
Jag är inte bra på att umgås med andra.
Jag blir arg.
Det är sånt du hjälper folk med, eller hur?
Ja.
Så, jag har läst din bok.
-Vad tyckte du? -Den var bra.
Jag tänkte, du vet, "Den här killen är en riktig expert."
Jag har hållit på med det här länge.
Jag beklagar din förlust.
Det är väl det folk säger?
Hur känns det när du säger det?
Det bara...
känns som något jag hör andra säga.
Men jag menar det.
Det är det som räknas.
Gene, jag ville fråga dig om dina solglasögon.
Jag tror att det vore en bra idé
om du tog av dem, så vi kan se varandra bättre.
-Jag har problem med ögonen. -Vad då för problem?
De är känsliga för ljus.
De är överkänsliga.
Har du pratat med en läkare om det?
Två läkare.
Så, tiden är ute.
Är inte det min replik?
Jag försöker ta hand om dina behov igen, eller hur?
Jag tror det.
Han slog mig.
Hela tiden.
När du säger "hela tiden",
skulle du kunna vara lite mer specifik?
I stort sett hela tiden.
-Tack. -Tack så mycket.
-Alan, välkommen. -Chaim, hur är det med dig?
-Du då? -Jag mår bra, tack.
Jag är där bak om det är något.
Okej.
-Hej Ezra. -Hej pappa.
Är det mammas gitarr?
Jag tyckte att du borde ha den.
Du är den enda i familjen som spelar gitarr, så...
Jag spelar inte längre.
Så är det bara, för du förväntar dig att folk ska rädda sitt eget arsle,
men han dör hellre än använda henne som ursäkt, eller skämma ut henne.
Jag tror faktiskt att jag hört den innan.
Eller hur, det är en klassiker.
Du vet, Gene, jag har tänkt.
Det har gått några månader sedan vi började prata med varandra.
Och jag har märkt att...
du har svårt att öppna dig för mig.
Varje gång jag ber om minnen eller detaljer,
har du tendens att bli lite vag,
eller så börjar du prata om om countrylåtar du gillar.
Och jag har lagt märke till att jag själv känner mig
lite frustrerad över det hela.
Och jag undrar om du känner likadant.
När en person känner så är det oftast ömsesidigt.
Jag vet inte.
Jag antar att det inte funkar på samma sätt som i din bok.
Gene, om det här ska fungera,
måste du kunna berätta saker för mig. Saker som inte är lätta att berätta.
Vara öppen och uppriktig.
Jag kanske inte är lämpad för det här.
För jag... Jag försöker.
Jag gör verkligen... Jag försöker.
Min erfarenhet säger mig att...
alla som kommit så här långt,
och som gjort valet att börja med terapi
och som fortsatt att bearbeta sina svårigheter...
kan bli hjälpta.
Jag är så ledsen. Jag vet att det här suger.
Jag kommer strax.
Gene, vad fan är det som händer?
Jag menar, vad fan?
Släpp ut mig. Släpp ut mig. Släpp ut mig härifrån.
Släpp ut mig härifrån på en gång, Gene!
-Gene! -Ta det lugnt.
Igår kväll skrek du.
Vi är mitt i en skog. Det finns ingen i närheten.
Jag vet hur upprörd du är.
Självklart. Vem som helst skulle vara det. Det är inte så illa som det verkar.
Det är illa. Jag vet att det är illa, men jag behöver bara din hjälp.
Hör på...
Jag vet inte vad du tror att du håller på med, men det...
Det här...
Lås upp den jävla kedjan.
Nu genast. Jag menar det, Gene.
Gene, lyssna, du måste lyssna på mig.
Jag inser att något inom dig
säger dig att det här är en bra idé...
Jag vet, det är inte direkt en bra idé, jag inser det.
Men, du vet, jag har inget annat val,
och jag tror verkligen att om vi bara kunde prata, så kommer allt att ordna sig.
-Typ. -Jag måste hjälpa dig att förstå
att det här är fel.
Att skrämma mig så här är fel.
Det måste du inse. Jag vet att du kan det.
Det gör jag, jag vet.
Men... jag kom ingenstans med terapin.
Du sa det själv, eller hur? Och jag tror att jag vet varför.
Du förstår, jag kunde inte...
Jag kunde inte berätta sanningen på ditt kontor.
-Men här, här... kan jag det. -Nej, nej, nej, nej, nej.
Det här är illa för oss båda, Gene.
Vi måste tillbaka till mitt kontor och reda ut det här tillsammans
innan det går ännu mer överstyr.
Det här är rester från Maruti, en av mina favoriter.
Det är förvånansvärt gott till frukost. Det här är chana palak.
Lägg lite av den här på den. Det här är sabzi. Det är gott med den här.
För guds skull, Gene, Gene!
Mitt namn är...
Jag heter faktiskt Sam.
Förlåt.
Det är viktigt att äta.
Jag tänker inte äta.
Gene... Sam.
Du måste lyssna på mig.
Jag lyssnar. Jag lyssnar. Jag vet hur man lyssnar.
Jag förstår...
att det här gör dig upprörd.
Jag förstår det.
Det är lite otäckt, men det här var det enda sättet jag kunde... Jag...
Jag behöver hjälp. Jag vill ha hjälp.
Jag ber dig om hjälp.
Du sa att terapi inte fungerar om jag inte är uppriktig.
-Jag vet att du har rätt, så... -Nej. Nej, du förstår inte.
Jag tror inte att du vet vad du håller på med.
Jag förstår att det kan ta lite tid att vänja sig.
Vad som än besvärar dig, kan vi ta itu med det, men inte här.
-Inte så här. -Jag har större problem
än dina andra patienter.
Jag har ett tvångsbehov...
att mörda folk.
Ett tvångsbehov?
Ja, jag gör sånt.
-Sam... -Jag pratar inte om en engångshändelse.
Då och då, så...
gör jag det bara.
Och det har pågått sedan... Väldigt länge.
Och jag vet att jag är helt jävla galen.
Jag har läst alla böcker,
nästan allt om människor som mig,
människor som gör sånt här, och jag kan inte...
Jag vill sluta upp med det.
Och jag försöker verkligen.
Jag försöker verkligen, här och nu, men det finns en kille,
som jag bara har lust att... i flera månader nu...
Men jag har inte gjort det.
För jag...
För jag kan inte.
Jag önskar att du visste hur det känns att leva så här.
Det är inte som de säger. Du vet, de bara...
Har du sett "När lammen tystnar"?
Där killen är som en robot. Så är det inte.
Gene.
-Sam. -Sam.
Lås upp kedjan.
Jag tänker gå härifrån, tillbaka till mitt kontor.
Nej, vi har redan provat det. Det funkade bara om jag berättade sanningen.
Det kommer att gå bättre nu när jag vet sanningen.
Du kommer till mitt kontor två, tre dagar i veckan.
Jag kan inte hjälpa dig på det här sättet. Det här gör det bara värre.
-Släpp mig. -Jag vet att du måste anmäla mig.
Nej, nej. Jag är inte tvungen att anmäla dig.
Lagligt eller etiskt, såvida du inte säger att du tänker begå ett nytt brott.
Jag kan hjälpa dig.
Allt du sagt hittills är konfidentiellt.
Jag tänker begå ännu ett brott.
Jag vet att jag inte är normal. Men jag känner mig inte galen.
Jag är inte...
Jag vet att det här måste få ett slut, okej?
Jag bara... Jag vet inte hur.
Inte så här.
Tja...
Jag är ledsen.
Du är verkligen den bästa.
Jag har pratat med tre olika judiska terapeuter.
Jag valde dig.
Översättning: Ellinor Ledger