EN NETFLIX-SERIE
-Kan jeg hjælpe dig? -Frk. Ballard.
Er du Regina Ballard?
Hvem spørger?
Det er dig, ikke?
Er du Aceso?
Hvordan fandt du mig?
Det var slet ikke nemt.
Der var ledetråde i din datters dagbog.
Jeg fik overbevist nogen på…
…det hospice, jeg var sygeplejerske.
De havde et par kontaktadresser.
Det er den tredje, jeg prøver.
Må jeg?
Det var din datters, ikke?
Det var det.
Hvor er Athena?
-Jeg ledte efter hende, men… -Vi taler ikke.
Det er en ære at møde dig.
Jeg ved ikke, om du ved det, men dit gamle hjem er et hospice nu.
Jeg er patient der. Og jeg fandt den her.
Jeg fandt også den skjulte kælder.
Din kælder.
Det er et særligt hus.
Ja.
Jeg var tæt så på.
Mit hjerte var rent. Mit offer var…
…korrekt.
I sidste ende blev jeg udslettet af mit eget blod, min egen datter.
Det, de gjorde mod dig, er uanstændigt.
Jeg ved, hvordan det er på de institutioner,
Hvad du må have udholdt der.
Det overrasker mig, at du vil mødes.
Jeg er udstødt.
Har du ikke hørt det? Den skøre kvinde.
Da de endelig lukkede mig ud, sagde de, jeg var helbredt.
Hvad tror du?
Tror du, jeg er helbredt?
Jeg tror, deres opfattelse af sygdom er spejlvendt.
Det tror jeg, du vidste…
…bedre end nogen anden.
Jeg er syg.
Jeg er meget syg.
Og jeg vil leve.
Jeg tror, du ved, hvordan jeg kan.
Du ved…
Pythagoræisk uddannelse har to former for undervisning,
eksoterisk og esoterisk, begge lige vigtige.
Jeg har altid ønsket, at min datter skulle være min elev.
Men hun var allerede for hjernevasket.
Men du,
det virker, som du ikke er ødelagt endnu.
Ja.
Jeg kan stadig se lys i dine øjne.
Du er en kvik pige.
Godt.
Jeg kan lære dig det, Julia,
for ja, man kan blive helbredt.
Ja, de gamle guder og gudinder er her stadig.
Og ja, de vil stadig hjælpe os, hvis vi giver dem, hvad de vil have.
Det afhænger af, hvad du er rede til at gøre.
Jeg kan lære dig det, jeg ved.
Hvor lang tid har du?
Hvor lang tid får jeg?
Du kan blive hele ugen,
måske længere.
Vi må tale om, hvordan du kommer tilbage.
Vi finder en natkjole til dig.
Du skal gå gennem skoven og gøre den mudret.
Når de spørger, hvor du har været, må du ikke fortælle om mig.
-Forstår du? -Ja.
Vi finder på en god historie.
Alle elsker en god historie.
Og hvem ved, kloge pige?
Måske vil du udrette store ting.
Hvad så, doktor?
Hvad så?
Vent.
Stop!
Ilonka, kom og hjælp mig.
Lad hende gå.
Kan du give hjertemassage?
-Ja. -Okay.
Din venner på hospitalet er stabile. Alle tre.
De bliver udpumpet og de får en hård uge,
men de overlever.
Delvist takket være dig.
Men naturligvis
havde de ikke været dernede, hvis det ikke var for dig.
Det er værd at tage med.
Der er en trappe nede i kælderen.
Ret godt skjult.
Da jeg kom ned,
var jeg ikke engang overrasket over at se Julia.
Men jeg var overrasket over at se dig.
-Lod du hende slippe væk? -Ja, selvfølgelig.
Folk ligger døende på gulvet, og jeg er læge, Ilonka.
Jeg har fået Julia anholdt tre gange gennem årene.
Indtrængen, indbrud, chikane.
Jeg ville ønske, du havde respekteret mig nok til ikke at gå bag min ryg.
At du ville se hende som en ven.
Og mig som…
hvad du end ser mig som.
Hun er grunden til, jeg kom her.
Hun kom sig. Hun blev bedre.
Uanset hvad du synes om hende, og hvad hun har gjort siden,
kan du ikke benægte det.
Der er noget her.
Det er der overhovedet ikke.
Hun er ligesom Sandra.
Det med Julia og andre, jeg har mødt gennem årene, er…
De kan ikke acceptere, at de bare var heldige.
Men tiden kommer for alle.
-Hvad betyder det? -Det var tydeligt.
Optrapningerne, indbruddene.
Hun prøvede at forgifte dig i går.
Ikke for at redde dig.
For at redde sig selv.
Hun er syg igen.
Og den magi, hun tror, hun opdagede i '68,
virker ikke mere.
Så gør hun det igen og bruger paragonernes foreskrift.
Du sagde, du ikke kendte paragonerne.
Ja, for vi behøver aldrig at tale om det igen…
…eller lade folk som dig få de syge tanker i hovedet…
…som kan gøre en desperat.
Men jeg er ikke som dem.
-Jeg er ikke dum. -Det er du ikke.
De idéer, de er…
De er som kræft.
Når de får fat…
…er det ligegyldigt, hvor gammel du er
eller hvor klog du er.
Vi er alle i fare på den ene eller anden måde.
Vær sød…
…ikke at fortælle de andre om det.
Hvorfor ikke?
Burde de ikke vide det?
Du ville nok gerne vide det.
Jeg tror…
Jeg tror, jeg tager hjem.
Min far kommer i dag til familiedag.
Jeg tror, jeg tager tilbage med ham.
Det er selvfølgelig op til dig.
Jeg er bare…
Jeg er ked af det.
Hvad laver du?
Ikke noget.
Det er ikke noget.
Du øver din motorik.
Hvordan går det?
Jeg har fået godt fat,
syv gange ud af ti,
men nogle… nogle gange taber jeg den.
Kom her.
Jeg tror mit venstre øje…
Jeg kan ikke se så meget med venstre øje.
Okay.
-Det er okay. -Jeg vidste, det ville ske.
Ja.
Det plejer bare ikke tage så længe
efter synet begynder…
Det ved jeg.
Og der er en blind vinkel.
Ja, det er der. Og så…
den bliver større…
fint, men…
men der er…
en skygge.
Det er der virkelig. Det er…
ud af øjenkrogen, lige der.
Det er lidt…
Som det, Tristan talte om.
Det Anya talte om.
Ja.
Jeg kan se den bevæge sig.
Den kommer tættere på.
Nogle gange ligner det et menneske. Eller som…
…en form, men den er…
Den er der.
Jeg kan se den.
Pis.
Ja.
Kom her.
Sig til, hvis du har brug for noget. Bare ring.
-Forstået? Jeg er der for dig. -Okay.
Du er altid velkommen.
Jeg elsker dig, særling.
Jeg er så glad på dine vegne.
Når du taler om at være her,
skal du finde på den største,
værste og mest vanvittige historie.
Vi elsker dig.
Hej.
Lad mig se dig. Et godt kig, tak.
Du vil se mig igen.
Jeg er ked af det.
Det er jeg ikke.
Fokusér på dine behandlinger, okay?
Det kan du gøre for mig.
Hvad du end har, så få bugt med det.
Jeg ved ikke hvordan.
Jeg vil ikke af sted.
Må jeg tale med dig?
Hvad er der med hende?
Banke, banke på.
Hvad mon de har sendt denne gang?
Skal jeg tage noget med til dig?
Det er skønt at have nogle snacks. Lidt familiedagshygge.
Nej, tak.
Okay.
Hør her.
-Jeg vil være med denne gang. -Ja?
Ja. Min familie er her allerede.
Immigrationsadvokaten sagde, det kunne tage et par uger mere,
men det er bare en formalitet.
De ved det ikke endnu.
Vi prøvede at ringe i morges, men de sover stadig.
Det er over midnat der.
Er du sikker?
Er du helt sikker?
Du skal endda møde mine forældre.
-Mine forældre kommer. -Ja.
Mine forældre kommer.
Du havde ret. Han er sød, når han smiler.
Mor!
Virkelig?
Vil du virkelig lære mig det?
Hvis du virkelig vil lære det.
Du virker ikke som en cellotype, men det overrasker mig ikke.
Hold da kæft.
Er det ikke din mor?
Se, hvad du har gjort, min ven.
Hej.
-Så I kom? -Naturligvis gjorde vi det.
Hej.
Det er et smukt hus.
Det er det virkelig.
Det her er…
Det er min ven, Cheri.
Det er fantastisk at møde dig.
-Rart at møde dig. -I lige måde.
Jeg er ikke bare en ven. Jeg er hans forlovede.
Vi er forlovede.
Kammerat, for tidligt.
Undskyld forstyrrelsen…
Lægen sagde, at du måske var…
Ja.
Undskyld, jeg forstyrrer. Det er Rhett.
Han var Anyas nære ven.
Selvfølgelig, ja.
Han kom for at høre om hendes ting,
så vi sagde, han skulle tale med dig.
-Ja. Kom ind. -Ja.
-Okay. -Tak.
Hun…
Hun fortalte os alle om dig.
Så…
Og det…
Så det er det.
Det var hendes seng.
Jeg prøvede at ringe før begravelsen.
Hun lagde dit nummer, men det duede ikke.
Jeg gav hende nok aldrig det nye nummer, da vi flyttede.
Hvordan er du kommet her?
Hendes nekrolog.
-Den skrev jeg. -Gjorde du?
Jeg læste det og tænkte…
at hvem der end skrev den…
kendte hende virkelig.
Hun talte meget om dig.
Hold da op…
Det er jeg ked af at høre.
Nej, det var godt.
Hun…
fortalte, hvordan I blev uvenner.
-Men hun tog det fulde ansvar. -Jo, hun gjorde.
Det var ikke så ligetil.
Jeg kunne have gjort det bedre.
Pis. Vi kan alle gøre det bedre.
Og hun kunne være meget stædig, ingen tvivl om det.
Men…
…hun elskede dig.
Hør her…
…jeg arvede nogle af hendes ting, og…
Jeg ved, hun ville have ønsket, du fik noget af det.
Der er ikke meget.
Hun donerede en masse, men alt det andet…
Jeg vidste ikke, hvad jeg skulle gøre med det.
Hun reparerede den.
Statuen.
Hun gjorde det godt.
Man kan ikke engang se, at…
Må jeg se?
Den gik i stykker for længe siden.
Det er længe siden og…
Det ser ud, som om hun fik en ny.
Den ser ikke repareret ud.
Bare en ny statue.
Er du okay?
Ja.
Ja, det er jeg.
Hun reparerede den.
Dér er du.
Ja, undskyld. Jeg skulle ordne nogle ting.
Dr. Stanton sagde, vi skulle tale, men hun sagde ikke, hvad det drejede sig om.
Er du okay?
Hvad drejer det sig om?
Det her er en sidste min vilje-formular.
Jeg skulle have udfyldt den for flere uger siden, men gjorde det ikke.
Du skal udfylde den med mig.
Det er en liste over ting, jeg ville…
-have… -Ja, det ved jeg.
Jeg ved, hvad det er.
Jeg ved ikke, om det er nødvendigt.
Det er tid til…
Jeg fandt denne bog i biblioteket.
Den hedder Min sang til ham, som aldrig sang for mig af Merrit Malloy.
Og der er et digt, der hedder Epitafium, som jeg…
Du skal læse det, når tiden er inde.
Nej, skat.
"Når jeg dør, så giv resterne af mig væk.
Til børn og gamle mænd, der venter på at dø.
Hvis du har brug for at græde,
græd for din bror, der gik ved siden af dig.
Og når du har brug for mig, så læg armene om hvem som helst
og giv dem, hvad du vil give mig.
Jeg vil efterlade dig noget.
Noget bedre end ord eller lyde.
Led efter mig hos dem, jeg har kendt eller elsket.
Og hvis du ikke kan give mig væk,
lad mig i det mindste leve videre i dine øjne, ikke i dine tanker.
Du kan elske mig mest ved at lade hænderne røre hinanden,
ved at lade kroppe røre kroppe,
og ved at slippe børn, der har brug for frihed.
Kærligheden dør ikke. Det gør folk.
Når alt, der er tilbage af mig, er kærlighed…
…så giv mig væk."
Åh, far
Hej.
-Hvor blev du af? -Hej.
Undskyld. Jeg havde brug for luft.
Det er virkelig smukt.
Det er det virkelig.
Hør her.
Vi må tale sammen.
Okay.
Nu ved jeg ikke, hvordan jeg skal sige alt det, der
kommer bagefter.
Så det er…
Ja.
-Hvad har jeg… -Ikke noget.
Ikke noget. Det skal du vide.
Ilonka skulle ikke have sagt det, hun sagde.
Men det betyder ikke, at hun tager fejl.
Du har ikke gjort noget.
Det har været undervejs længe.
Og nu da det er her, ved jeg ikke…
Jeg…
Jeg ved ikke, hvordan man gør.
Der er kun én måde.
Bare et ord ad gangen.
Hvad er klokken?
12.24.
Skal vi blive ved at vente?
Jeg tror ikke, hun kommer.
Det er vist bare os i aften.
Jeg kan ikke lide tomme stole ved bordet.
Skal vi sætte dem væk, trække dem til side?
Vi bør lade dem være.
Så der altid er en plads til dem.
Der vil blive flere tomme stole.
Der kommer også nye ansigter. Det gør der altid.
Til dem før, til dem efter, til os nu,
og til dem hinsides.
-Til dem før, til dem efter, -Til dem før, til dem efter,
-til os nu og til dem hinsides. -til os nu og til dem hinsides.
-Set eller uset, her, men ikke her. -Set eller uset, her, men ikke her.
Ved I hvad?
Jeg gør den færdig i aften.
-Endelig. -Det var på tide.
-Tak. -Jeg tror, historien…
er forbi.
Dusty vidste, det ville ske.
Stemmerne i hans hoved gav ham hans næste offer.
Det var Sheila.
Inderst inde vidste han altid,
at han endte med at såre den, han holdt mest af.
For han sårer dem alle.
Til sidst.
Sheila.
Shei…
Undskyld forsinkelsen.
Jeg har haft en hård dag.
Det er okay. Find en stol.
Kevin gør historien færdig.
Du kommer lige i tide.
-Er det rigtigt? -Ja.
I gjorde det. I overlevede alle
længe nok til at høre den spændende slutning.
Undskyld, jeg afbrød.
Dusty vidste, hvad han skulle gøre.
Hallo?
Hej.
Du må komme forbi.
Det er vigtigt.
Hvad sker der?
Det handler om Nancy.
Jeg tror, jeg ved, hvad der skete.
Jeg er der om 20 minutter.
Hallo?
Dusty?
Dusty, jeg kommer ind.
Der er du.
Jeg…
Symbolet…
Det så jeg også.
Derfor ringede jeg.
Jeg ved, hvem der myrdede Nancy.
Vi må stoppe dem.
Kom nu. Du vil ikke tro det.
Hvad er det?
Se selv.
Det er en Einstein-chat.
Vent.
NANCEPANTS81. Det er Nancy.
Hvem er LEDZEPPEFAN?
Åh, gud.
Er han morderen?
Ja.
Hvem er det? Hvem er morderen?
Min bedstefar.
Åh, gud.
Han har talt med hende i ugevis.
Han lader, som om han går på Velt.
Og min mor.
Hun er også morderen.
Hvad?
Og mig.
Dusty?
Jeg gør det ikke!
Det vil jeg ikke.
Jeg gør det ikke.
Sheila.
Dusty.
Undskyld.
Jeg elsker dig.
Mor?
Nancy.
Undskyld.
Jeg prøvede at finde dig.
Jeg ved ikke, hvordan det startede.
Jeg ved kun, at det var i hende…
…hun fik det af min bedstefar.
Da han blev for gammel til at løfte hammeren,
gik det videre til hende.
Da hun fik slagtilfældet og ikke kunne bevæge sig,
begyndte hun at hælde det i mig.
Du havde intet valg.
Du vidste ikke, hvad du gjorde.
Men, det er lige det.
Det gjorde jeg.
Endelig.
Så ung.
Så stærk.
Nej.
Jeg ved, han er derinde.
Dusty ville ikke gøre mig noget.
Han ville ikke gøre mig noget.
Dusty er væk, mit barn.
Jeg ved, du ikke vil såre mig.
Jeg beder dig.
Jeg vil ikke såre dig.
Bare dræbe dig.
Slå! Slå hårdt!
Han mærkede det ikke.
Han mærkede ikke hammeren eller ham selv ramme gulvet.
Men hvis han havde undret sig over, hvad Sheila følte for ham,
hvis han nogensinde havde tvivlet,
var det tydeligt nu.
Tydeligt på den måde, hun slog på.
Tydeligt på den måde, hun bremsede hammeren i sidste øjeblik,
for at skåne hans elendige liv.
Han fortalte hele sandheden til politiet og anklageren.
Han blev frifundet på grund af sindssyge.
Ord, han aldrig ville være enig i.
De fandt dusinvis af lig i grotten.
Nogle var endda dræbt, før hans bedstefar blev født.
Der var ingen nemme svar, og ingen ønskede at tro
på en udødelig seriemorder.
Men det var lige meget.
Det vigtigste var, at hun var i sikkerhed.
Han ville aldrig gøre en pige fortræd igen.
Må jeg…
Må jeg få min musik nu?
Lidt højere, tak.
Perfekt.
Sådan.
Det var det.
Den er slut. I kan alle dø nu.
Jeg ved ikke med slutningen.
Jeg kan ikke lide slutningen.
Vil du sige noget, Pawluk? Du gav os ikke slutningen på "Heks".
Kom nu. Lad os afslutte den i aften.
Se, om du kan klare landingen.
Okay.
Imani var en heks.
Hun arbejdede om natten.
Hun havde en vision om fremtiden.
En dreng skulle dø.
Men hun stoppede det.
Til den frygtelige pris,
at hun fik sin ven Scottie skudt.
Hjælp!
Ved at ændre fremtiden,
havde hun strukket universet skævt.
Og nu kom det tilbage til hende.
Jeg beder dig.
Hjælp!
Hjælp mig! Nogen?
Vær nu rare.
Hvis bare.
Der er nok ikke to ord, der er mere ubrugelige,
mere hjælpeløse end "hvis bare".
Hvis bare hun havde gjort sådan
eller indset det før.
Det er lige det.
Svaret er altid det samme.
Universet er ikke berørt af "hvis bare".
Du kan sige det, så meget du vil.
Hvis bare det ikke var sådan.
Men svaret er: "Men det er det."
Imani forsøgte at ændre fremtiden.
men fremtiden er lige så fastlagt som fortiden.
Hun kunne ikke ændre fortiden.
Kunne ikke ændre fremtiden.
Du burde stadig være her.
Men måske, bare måske…
…kunne hun rette op på en fejl.
Mor?
Hvor er vi?
Hjemme.
Jeg genkender ingen af træerne.
Du har aldrig været så dybt inde i skoven før.
Kan du ikke huske vejen, vi kom af?
Nej.
Det kan jeg ikke.
Fortæl mig, hvad du husker.
Mit hoved føles underligt.
Hvorfor føles det sært?
Lad os gå tilbage, hvor du kom fra.
Her er så dejligt.
Ved du, hvor vi er nu?
Ja.
Det er okay.
Kig ned. Det er sikkert.
Er jeg død?
Du er stadig i live, men du har taget et skridt ud af livet.
Og jeg har taget et skridt imod det for at møde dig her.
Du kan ikke helbrede hende alene.
Du skal hjælpe mig.
Du spørger uden at vide, hvad du beder om.
Ingen kan bringe de døde tilbage.
-Men hun er ikke død. -Jeg taler ikke om hende.
Jeg dør, hvis jeg helbreder hende.
Du behøver ikke gøre det.
Ja, du klokkede i det.
Det gør vi alle.
Men du har hele livet foran dig.
Du er her for at tale mig fra det.
Ja, selvfølgelig. Jeg er din mor.
Jeg har besluttet mig.
Jeg ændrer det ikke.
Selvfølgelig ikke.
Du er min datter.
Det er godt at se dig.
Jeg er i skoven.
Jeg skal danse med ildfluerne, skat.
Jeg venter på dig.
Hvis du vil spørge…
…så gør det nu.
Hjælp mig, mor.
Hjælp mig helbrede hende.
Tak.
Du skal gå tilbage nu, Imani,
ellers dør I begge to.
Den eneste vej tilbage er igennem. Det er koldt og dybt.
Det er bedst at hoppe.
Gå nu.
Vi ses, når vi ses.
Imani?
Hvordan kom du hertil?
Jeg kunne ikke lade dig være alene.
Jeg har prøvet at komme tilbage…
i flere dage, måske længere, jeg…
Sådan så min ud i starten.
Men nu…
…er den blevet svagere.
Når den er væk, jeg…
…ja, jeg flyder bort.
Hvorfor er du her?
Du skal ikke dø.
Det er okay.
Det er ikke din skyld.
Jo mere jeg holder fast i den,
des mere indser jeg, at det er okay at give slip.
Jeg kom her af en grund,
og du skal bare…
…lade mig gøre det, okay?
Tag den.
Hvad vil der ske med dig?
Jeg skal danse med ildfluerne.
Vil jeg huske det?
Jeg ved det ikke.
Men hvis du kan, prøv…
…at huske mig.
Beklager, det kan jeg ikke.
Undskyld.
Undskyld, jeg kan ikke.
Jeg kan ikke gøre det.
Scottie åbnede øjnene.
Hun kunne ikke se klart i starten og havde ikke brugt øjnene i dagevis.
Men da hun fik synet tilbage,
så hun Imani.
Hun så ud til at sove,
bortset fra et lillebitte smil om læben.
Scottie havde allerede glemt, hvad der var sket.
Det forsvandt allerede, som et åndedræt på et spejl.
Selvom hun prøvede at holde fast i mindet,
gled det gennem hendes fingre som vand.
Scottie besluttede at følge Imani's krop hele vejen til lighuset.
Sygeplejerskerne sagde nej.
Men ikke længe, for tro mig,
hun kunne være stædig,
når hun ville.
Det var en kæmpebegravelse.
Auditoriet var fyldt,
men vennerne brød sig ikke om det.
Hendes rigtige venner
besluttede at lave en, der var bedre.
-Imani og Ben. -Sæt et hjerte omkring.
De kendte hinanden i cirka fem sekunder.
Så tid er en illusion. Og de to kunne mærke det.
Sæt et hjerte omkring.
Ja. Et par dage mere
og der ville have været en mini-Imani eller lille Ben løbende rundt.
Du har ingen sans for romantik, Cheri.
Lad mig vise dig, hvordan man gør.
De byggede et smukt monument.
Og satte ting, som de holdt af.
Luke og Becky var der også.
Makker. Becky døde.
Det var en større historie.
De er forelskede nu, og det handler ikke om dem.
Det handler om at ære venner, ære dem, der er gået i forvejen,
hvilket de gjorde.
En nipsting, et minde,
en gestus, et grin,
én tåre ad gangen.
Det var ikke alt.
Scottie gjorde endnu en ting for sin ven.
Hun vidste, hvor hun allerhelst ville være.
Scottie fik idéen i en drøm.
I øjeblikket føltes drømmen så virkelig.
"Måske er alle drømme virkelige", tænkte hun.
"Måske er det bare vinduer."
Venner?
Kan I se det?
Det var et vindue til en anden verden.
En alternativ dimension.
En tærskel.
Det hinsides.
Nogle vil kalde det efterlivet.
Tak.
Hvad det end var, hvornår det end var,
hvor det end var…
følte Imani sig ikke død.
Hun havde det faktisk fint.
Og hun var ikke alene.
Hendes mor var der.
Også Ben.
Nogle gange får man ikke chancen for at finde kærlighed,
men det betyder ikke, at spillet er slut.
Der var mange ansigter, Imani ikke kendte.
Men hendes hjerte kendte dem alle.
Og sådan fortsatte det.
Imani fortsatte.
Det er det, folk gør. De fortsætter.
Hendes venner fandt aldrig ud af,
om det, de så, bare var deres fantasi.
Men hvis det var en drøm, var den en, de alle delte.
Og intet er mere virkeligt end det.
Jeg skal fortælle jer noget.
I går aftes…
…gjorde jeg noget
meget forkert.
Men det kommer jeg til.
Jeg havde besøg tidligere i dag.
Af Anyas ven, Rhett. Kan I huske Rhett?
Han kom ind på værelset og…
Jeg syntes, han skulle have nogle af hendes ting.
Og hun havde en statue af en ballerina,
hvor benet manglede.
Men da jeg fandt den, var den repareret.
Den var blevet sat sammen igen.
Hej.
Jeg tager den lange vej op.
Vil du med?
Ja, jeg vil.
-Jeg kunne lide din historie. -Jeg kunne lide din.
Bare ikke slutningen.
Bortset fra det…
Jeg ved ikke.
Jeg synes, du var lidt hård ved Dusty.
Tanken om, at han skulle være alene resten af livet…
For ikke at såre dem, han holder af.
Fordi han altid sårer dem, han holder af.
Jeg ved ikke, om det er muligt
ikke at såre dem, du holder af.
Det betyder ikke, du skal være alene.
Jeg slog op med Catherine.
-Det er jeg ked af. -Nej, det var rigtigt.
Det var ikke fair over for nogen af os.
Desuden er der…
Der er en anden, og jeg kan ikke lyve om det mere.
Selv efter jeg bragte os alle i fare?
Du gjorde det, fordi du håbede.
Fordi det er den, du er.
Du har været håbet, siden du kom.
Hvad betyder Anyas tegn ellers?
Hvad kan statuen ellers betyde?
Hvis ikke håb?
Så du havde ret.
-Du havde altid ret. -Men, Kevin, jeg…
Jeg mener, jeg…
Jeg ved ikke, hvordan vi…
Jeg skal dø.
Også mig.
Men jeg har tænkt på, at døden er en dårlig grund til ikke at leve.
INDUSTRIMAGNAT STANLEY OSCAR FREELAN AFSLØRER ENORM NY EJENDOM
Tekster af: Mette Pedersen