SERIÁL NETFLIX
- Přejete si? - Paní Ballardová?
Chci říct, vy jste Regina Ballardová?
Kdo se ptá?
Jste to vy, že ano?
Vy jste Aceso?
Jak jsi mě našla?
Nebylo to snadné…ani trochu.
Ale v deníku vaší dcery bylo pár vodítek.
Podařilo se mi přesvědčit někoho v…
v ústavu, kde jsem pracovala jako sestra.
Měli tam pár adres.
To je třetí, kterou jsem zkusila.
Můžu?
Ten byl vaší dcery, že?
Ano.
Kde je Athena?
- Hledala jsem ji… - Nemluvíme spolu.
Je pro mě velká čest vás poznat.
Nevím, jestli to víte, ale váš starý domov je teď hospicem.
Jsem tam pacientkou a našla jsem tohle.
Našla jsem i tajný sklep.
Váš sklep.
Ten dům je výjimečný.
Ano.
Byla jsem tak blízko.
Mé srdce bylo čisté. Má oběť byla…
správná.
Nakonec mě zničila má vlastní krev, má vlastní dcera.
Myslím, že je ohavné, co vám udělali.
Vím, jak to v těch ústavech chodí,
co jste tam musela vydržet.
Překvapuje mě, že ses se mnou chtěla sejít.
Jsem vyvrhel.
Neslyšelas? Jsem šílená.
Když mě konečně pustili, řekli, že jsem vyléčená.
Co myslíš?
Myslíš, že jsem vyléčená?
Myslím, že mají popletené představy o tom, co je zdravé a co je nemocné.
A vy jste to věděla…
líp než kdokoliv jiný.
Jsem nemocná.
Velmi nemocná.
A chci žít.
A myslím, že víte, jak to udělat.
Víš…
Pythagorovo učení má dvě formy.
Exoterickou a ezoterickou. Obě jsou stejně důležité.
Vždycky jsem chtěla, aby moje dcera byla mou žákyní, které vše předám,
ale byla už ztracená. Měla vymytý mozek.
Ale ty…
zdá se, že tě ještě nezničili.
Ano.
Pořád ještě vidím nějaké světlo v tvých očích.
Chytrá holka.
Tak dobře.
Můžu tě učit, Julie,
protože ano, můžeš být uzdravena.
Ano, staří bohové a bohyně jsou stále tady.
A ano, budou s námi jednat, když jim dáme, co chtějí.
Záleží na tom, co jsi ochotná udělat.
Naučím tě, co umím.
Kolik máš času?
Kolik mi dáte?
Zůstaneš týden.
Minimálně. Možná déle.
Musíme ale probrat, jak se vrátíš zpátky.
Seženeme ti noční košili.
Chci, aby ses prošla lesem a pořádně se zašpinila.
A až se tě zeptají, kdes byla, nesmíš jim o mně říct.
- Rozumíš? - Ano.
Vymyslíme skvělý příběh.
Skvělé příběhy má každý rád.
A pak se uvidí, co dál.
Možná dokážeš velké věci.
Tak jak to bude, doktorko?
Jak se rozhodnete?
Počkej.
Stůj!
Ilonko, pojď mi pomoct.
Nech ji jít.
Umíš resuscitovat?
- Jo. - Dobře.
Tvá kamarádka je u Adventistů. Jsou stabilní. Všichni tři.
Vypumpují jim žaludek a budou mít těžký týden,
ale přežijí to.
Částečně i díky tobě.
Ale samozřejmě, nebýt tebe,
vůbec by se tam dolů nedostali.
I to je třeba zvážit.
Dole ve sklepě je schodiště,
docela dobře schované.
Když jsem tam přišla,
ani mě nepřekvapilo, že tam vidím Julii.
Ale překvapilo mě, že vidím tebe.
- Nechala jste ji utéct? - Samozřejmě.
Na zemi byli umírající lidé a já jsem doktorka, Ilonko.
V průběhu let jsem nechala Julii už třikrát zatknout.
Nezákonné vniknutí, vloupání, obtěžování.
Kéž bys mě respektovala natolik, abys nejednala za mými zády.
A brala bys ji jako kamarádku
a mě jako…
ať už mě vnímáš jakkoliv.
Přišla jsme sem kvůli ní.
Přemohla to. Uzdravila se.
Ať si o ní myslíte cokoliv, ať už od té doby udělala cokoliv,
nemůžete to popřít.
Něco tu je.
Není tu vůbec nic.
Je stejná jako Sandra.
Julia a ostatní, které jsem během těch let potkala…
nedokážou přijmout, že měli jen štěstí.
Ale čas si přijde pro každého.
- Co to znamená? - Myslím, že to bylo jasné.
Ty eskalace, vloupání.
Včera večer se tě pokusila otrávit.
Ne, aby tě zachránila.
Aby zachránila sebe.
Zase je nemocná.
A jakékoli kouzlo, které podle ní objevila v 68,
už vyprchalo.
A tak to dělá znovu a používá příručku Paragonu.
Řekla jste, že o Paragonu nic nevíte.
Ano, protože jsme o tom už nikdy nepotřebovali mluvit,
nebo pouštět ty zvrácené myšlenky do myslí lidí jako jsi ty,
kteří mohou být zoufalí.
Ale já nejsem jako oni.
- Nejsem hloupá. - To nejsi.
Tyhle myšlenky jsou jako…
jsou jako rakovina.
Jakmile se zabydlí,
je jedno, jak jsi stará
nebo jak jsi nebo nejsi chytrá.
Všichni jsme tím ohrožení, tak či onak.
Prosím…
Neříkejte ostatním, co jsem udělala.
Proč ne?
Neměli by to vědět?
Myslím, že ty bys to vědět chtěla.
Myslím, že…
pojedu domů.
Můj táta tu dnes bude na rodinný den.
Asi se s ním vrátím.
Samozřejmě, to je čistě tvé rozhodnutí.
Jen chci…
Je mi to moc líto.
Co to děláš?
Nic.
O nic nejde.
Motorika.
Jak to jde?
Chytil jsem to docela dobře,
asi sedmkrát z deseti,
ale občas to nechytím.
Pojď sem.
Myslím, že moje levé oko…
Moc dobře na něj nevidím.
Dobře.
- To nic. - Bože, já věděl, že to přijde.
Jo.
Už to netrvá moc dlouho potom…
co se začne zhoršovat zrak.
Já vím.
A tady je slepé místo.
Je to tu. A pak…
To roste…
skvěle, já…
ale je tam taky…
je tam stín.
Opravdu. Je to…
V koutku mého oka. Přímo tam.
To je trochu jako…
Jak říkala Tristan.
A Anya.
Jo.
A vidím, jak se to hýbe…
přibližuje se to.
A někdy vypadá jako člověk, jindy zase jako…
tvar, ale je…
Je tam.
Vidím to.
Kurva.
Jo.
Pojď sem.
Kdybys cokoliv potřebovala, prostě zavolej.
- Dobře? Kryju ti záda. - Dobře.
Ozvi se nám.
Mám tě moc rád.
Mám za tebe takovou radost.
Ať budeš mluvit o životě tady jakkoliv,
chci, aby sis vymyslela ten největší,
nejdrsnější a nejšílenější příběh.
Máme tě rádi.
Ahoj.
Chci se na tebe pořádně podívat.
Zase mě uvidíte.
Je mi to líto.
Mně ne.
Soustřeď se na léčbu, ano?
To pro mě můžeš udělat.
Ať už máš cokoliv, nakopej tomu zadek.
Nevím, jak tohle udělat.
Nechci jít.
Můžu s tebou mluvit?
Co je s ní?
Ťuky ťuk.
Co asi poslali tentokrát?
Mám ti něco donést?
Je skvělé posbírat něco na zub. Vždycky se něco najde po rodinném dni.
Ne, díky.
Dobře.
Víš co?
Myslím…
- že se tentokrát přidám. - Jo?
Jo. Moje rodina už je tady.
Podle imigračního právníka to prý může trvat ještě pár týdnů,
ale teď už jde jen o papírování.
Ještě to nevědí.
Zkoušeli jsme jim volat dnes ráno, ale ještě spí.
Je tam už po půlnoci.
Jsi si jistá?
Naprosto jistá?
Dokonce se seznámíš s mými rodiči.
- Moji rodiče jsou na cestě. - Jo.
Moji rodiče přijedou.
Měla jsi pravdu, je roztomilý, když se směje.
Mami!
Vážně?
Opravdu mě to naučíš?
Jestli se to vážně chceš naučit, tak jo.
Nikdy bych sei nepomyslela, že bys chtěl hrát na cello, ale překvapils mě.
Do prdele.
Není to tvoje máma?
Podívej, co jsi udělal, kamaráde.
Ahoj.
- Přišli jste? - Samozřejmě.
Ahoj.
Je to krásný dům.
To je.
Takže tohle je…
moje kamarádka Cheri.
Moc ráda vás poznávám.
- Těší mě. - Nápodobně.
A nejsem jen jeho kamarádka. Jsem jeho snoubenka.
Jsme zasnoubení.
Příliš brzo.
Promiň, že ruším…
Doktorka říkala, že možná…
Jo.
Nerad ruším. To je Rhett.
Byl blízkým přítelem Anyi.
Ano, samozřejmě.
Přišel se na ni zeptat,
tak jsme mu řekli, že by si měl s tebou promluvit.
- Jo. Pojď dál. - Jo.
- Dobře. - Díky.
Ona…
Hodně o tobě mluvila.
Takže…
A tohle…
Tohle je ono.
To byla její postel.
Snažila jsem se ti dovolat před jejím pohřbem.
Nechala tu tvoje číslo, ale bylo odpojené.
Asi jsem jí nedal nové číslo, když jsme se přestěhovali.
Jak to…jak to, že jsi tady?
Nekrolog.
- Ten jsem napsala já. - Vážně?
Četl jsem ho a pomyslel si…
že osoba, která ho napsala…
ji musela dobře znát.
Hodně o tobě mluvila.
Páni…
To mě mrzí.
Ne, bylo to v dobrém.
Říkala mi…
jak jste se rozešli.
- Přijala za to plnou zodpovědnost. - To jistě.
Nebyla to jen její chyba.
Mohl jsem se snažit víc.
Sakra. To my všichni…
A občas byla fakt tvrdohlavá mrcha, o tom žádná.
Ale…
milovala tě.
Poslouchej…
Nechala mi tu pár svých věcí a…
vím, že by chtěla, abys pár těchto věcí měl.
Moc toho není.
Hodně toho darovala, ale její další věci…
nevěděla jsem, co s nimi mám udělat, ale tohle bys měl mít.
Ona ji spravila.
Tu sochu.
Páni, udělala to parádně.
Vůbec to nevypadá, že předtím byla…
Můžu se podívat?
Tohle se rozbilo už dávno.
Velmi dávno a…
vypadá to…
že si pořídila novou.
Nevypadá, že byla opravená.
Vypadá jako nová.
Jsi v pořádku?
Jo.
Jo, jsem.
Spravila to.
Tady jsi.
Jo, promiň. Musela jsem něco zařídit.
Dr. Stantonová říkala, že si máme promluvit, ale neřekla, o co jde.
Jsi v pořádku?
Řekneš mi, o co jde?
Tomuhle se říká přeběžná žádost.
Měla jsem ji vyplnit už dávno, ale…
neudělala jsem to.
A chtěla bych, abys to vyplnil se mnou.
Je to v podstatě jen seznam věcí, které chci…
Jo, já vím.
Vím, co je předběžná žádost.
Nevím, jestli musíme jít touhle cestou.
Je čas na…
tohle jsem našla v knihovně.
Jmenuje se My Song For Him Who Never Sang to Me od Merrit Malloyové.
A je tu báseň, která se nazývá Epitaph, kterou bych chtěla…
aby sis přečetl.
Ne, zlato.
„Až umřu, dej to, co ze mě zbylo, pryč.
Dětem a starcům, kteří čekají na smrt.
A jestli potřebuješ plakat,
plakej pro svého bratra, který jde na ulici vedle tebe.
A když mě potřebuješ,
kohokoliv obejmi
a dej mu to, co potřebuješ dát mě.
Chci ti něco odkázat.
Něco lepšího, než jsou slova nebo zvuky.
Hledej mě mezi lidmi, které jsem znala a milovala.
A když mě nemůžeš dát pryč,
nechej mě aspoň žít ve tvých očích, a ne v tvé mysli.
Můžeš mě milovat nejvíc, když se rukou dotkneš ruky,
když se tělem dotkneš těla,
a když necháš jít děti, které musí být svobodné.
Láska neumírá. Lidé umírají.
Takže až ze mě zbude pouze láska,
dej mě pryč.“
Ach, tati.
Ahoj.
- Kam jsi šel? - Ahoj.
Promiň. Musel jsem na vzduch.
Je to tu moc krásné.
To je.
Poslyš.
Musíme si promluvit.
Dobře.
Samozřejmě, teď, když jsem to řekl, nevím,
jak to říct.
Takže tohle je…
Jo.
- Co jsem… - Nic.
Nic. To musíš vědět.
Ilonka neměla říkat, co řekla.
Ale to neznamená, že to nebyla pravda.
Neudělala jsi nic špatně.
Už se k tomu schylovalo dlouho.
Ale teď, když je tady, nemám…
Já…
nevím, jak to mám udělat.
Existuje jen jeden způsob.
Jen jedno slovo po druhém.
Kolik je hodin?
12:24.
Budeme dál čekat?
Ne.
Myslím, že nepřijde.
Asi tu budeme jen my.
Nemám rád prázdné židle u stolu.
Nedáme je pryč na stranu?
Měli bychom je tu nechat.
Aby tu vždycky měli místo.
Budou přibývat další prázdné židle.
A taky nové tváře. Vždycky to tak je.
Na ty předtím, na ty potom, na nás teď
a na ty za hranicí.
Na ty předtím, na ty potom,
na nás teď a na ty za hranicí.
Viděni či neviděni, jsou tu, ale přitom nejsou.
Víte co?
Myslím, že to dnes dokončím.
- Konečně. - Bylo na čase.
- Děkuju. - Myslím, že tenhle příběh…
je u konce.
Dusty věděl, že to přijde.
Hlasy v jeho hlavě mu označily další oběť.
Byla to Sheila.
V hloubi duše vždycky věděl,
že nakonec ublíží člověku, na kterému mu záleží nejvíc.
Protože ubližuje všem.
Na konci.
Sheila.
Shei…
Omlouvám se za zpoždění.
Měla jsem těžký den.
To nic. Posaď se.
Kevin to ukončí.
Jdeš právě včas.
- Opravdu? - Jo.
Zůstali jste naživu dost dlouho,
abyste si poslechli vzrušující závěr.
Promiňte, že ruším.
Dusty věděl, co musí udělat.
Haló?
Ahoj.
Potřebuju, abys přišla.
Je to důležité.
Co se děje?
Jde o Nancy.
Asi vím, co se jí stalo.
Budu tam za 20 minut.
Haló?
Dusty?
Dusty, jdu dovnitř.
Tady jsi.
Já…
Ten symbol…
Jo, taky jsem ho viděl.
Proto jsem ti volal.
Vím, kdo zabil Nancy.
A my ho musíme zastavit.
Pojď. Tomu neuvěříš.
Co je to?
Podívej se sama.
Tohle je chatovací relace z Einsteina.
Počkej.
NANCEPANTS81. To je Nancy.
Kdo je LEDZEPPEFAN?
Proboha.
To je ten vrah?
Jo.
Tak kdo je to? Kdo je ten vrah?
Můj děda.
Panebože.
Mluví s ní už týdny.
Předstírá, že je studentem na Veltu.
A moje matka.
Ona je taky vrah.
Co?
A já.
Dusty?
Já to neudělám!
Neudělám…
Neudělám to.
Sheila.
Dusty!
Je mi to moc líto.
Mám tě ráda.
Mami?
Nancy.
Moc mě to mrzí.
Hledala jsem tě.
Nevím, jak to všechno začalo.
Vím jen, že ať už v ní bylo cokoliv…
měla to od mého dědečka.
Když bylo jeho tělo příliš staré,
přešlo to na ni.
Když dostala mrtvici a nemohla se hýbat,
začala to předávat mně.
Neměl jsi na výběr.
Nevěděl jsi, co děláš.
O to právě jde.
Já to věděl.
Konečně.
Tak mladý.
Tak silný.
Ne.
Vím, že tam pořád je.
Vím, že Dusty by mi neublížil.
Vím, že by mi neublížil.
Dusty je pryč, dítě.
Vím, že mi neublížíš.
Prosím.
Nechci ti ublížit.
Jen tě zabít.
Švihni! Pořádně!
Necítil to.
Necítil úder kladivem, ani jak dopadl na zem.
Ale jestli si někdy říkal, co k němu Sheila cítí,
jestli měl někdy pochyby,
teď už to bylo jasné.
Jasné podle toho, jak máchla.
Jasné podle toho, jak v poslední vteřině zpomalila úder,
aby ušetřila jeho mizerný život.
Řekl celou pravdu policii a státnímu zástupci.
A shledali ho nevinným z důvodů nepříčetnosti.
Slova, se kterými by nikdy nesouhlasil.
V té jeskyni našli desítky těl.
Někteří byli zabiti, ještě než se narodil jeho děda.
Nebyly tu žádné snadné odpovědi a nikdo nechtěl věřit
v nesmrtelného sériového vraha.
Ale to bylo jedno.
Důležité bylo, že byla v bezpečí.
Už nikdy žádné další dívce neublíží.
Můžu…
Pustíte mi moji hudbu, prosím?
Trochu hlasitěji, prosím.
Perfektní.
Takže to je ono.
To je celé.
To je konec. Teď už můžete všichni umřít.
Nejsem si jistá, že se mi ten konec líbí.
Vlastně se mi moc nelíbí.
Chceš něco říct? S „Čarodějnicí“ jsi nás nechala taky čekat?
No tak. Dneska to dokončeme.
Uvidíme, jak to zvládnete.
Dobře.
Pokud si vzpomínáte, Imani byla čarodějka.
V noci předvídala budoucnost.
A viděla, co se stane v budoucnosti.
Měl zemřít chlapec.
Ale ona to zarazila.
Za strašlivou cenu.
Její kamarádku Scottie kvůli tomu postřelili.
Pomoc!
Změnou budoucnosti
celý vesmír roztáhla.
A teď se měl vesmír vrátit a praštit ji.
Prosím.
Pomoc!
Pomozte mi! Někdo?
Prosím.
Kéž by.
V angličtině asi neexistují dvě slova zbytečnější
a bezmocnější než „kéž by“.
Kéž by to udělala, kéž by jí to napadlo
nebo si to uvědomila dřív.
O to jde.
Odpověď je pořád stejná.
Vesmír se neřídí „kéž by“.
Můžete si to říkat, jak chcete.
Kéž by to takhle nedopadlo.
Ale odpověď je vždycky: „Ale je“.
Imani se snažila změnit budoucnost.
Ale budoucnost je stejně daná jako minulost.
Nedokázala změnit minulost.
A budoucnost taky ne.
Pořád bys tu měla být.
Ale možná, jen možná…
by mohla napravit chybu.
Mami?
Kde to jsme?
Doma.
Ty stromy nepoznávám.
Protože jsi nikdy nebyla takhle hluboko v lese.
Nevzpomínáš si, kudy jsme přišly?
Ne.
Nevzpomínám si.
Řekni mi, co si pamatuješ.
Točí se mi hlava.
Proč se mi točí?
Vrátíme se tudy, kudy jsi přišla.
Je tu tak hezky.
Víš teď, kde jsme?
Jo.
To nic.
Podívej se dolů. Je to bezpečné.
Jsem mrtvá?
Jsi pořád naživu, ale vystoupila jsi ze života.
A já učinila krok vpřed, abych se tu s tebou sešla.
Sama ji nevyléčíš.
Potřebuji tvou pomoc.
Žádáš mě, aniž bys věděla, o co mě žádáš.
Mrtvé nikdo zpátky nevrátí, Imani.
- Ale ona není mrtvá. - O ní nemluvím.
Umřu, když ji uzdravím.
Nemusíš to dělat, Imani.
Jo, podělala jsi to.
My všichni.
Ale máš před sebou celý život.
Přišlas mi to vymluvit.
Jistě, že ano. Jsem tvoje matka.
Rozhodla jsem se.
Nerozmyslím si to.
Jistěže ne.
Jsi moje dcera.
Tak ráda tě vidím.
Budu v těch lesích…
tančit se světluškami, zlato.
A budu na tebe čekat.
Tak jestli se chceš zeptat…
Zeptej se mě hned.
Pomoz mi, mami.
Pomoz mi ji uzdravit.
Děkuju.
Teď se musíš vrátit, Imani,
nebo obě zemřete.
Jediná cesta je skrz. Je chladná a hluboká.
Nejlepší bude skočit.
Teď běž.
A uvidíme se, až se uvidíme.
Imani?
Jak ses sem dostala?
Nemohla jsem tě tam nechat samotnou.
Snažila jsem se…vrátit zpátky…
celé dny, možné ještě dýl…
Můj vypadal na začátku takhle.
Ale teď…
se vytrácí.
Myslím, že jakmile bude pryč…
tak zmizím.
Proč jsi tady?
Ty nemáš umřít.
To nic.
Ty za to nemůžeš.
Čím víc na tom lpím,
tím víc si uvědomuju, že je v pořádku to nechat jít.
Přišla jsem sem z nějakého důvodu
a potřebuju, abys…
dovol mi to udělat, dobře?
Vezmi si to.
Co se s tebou stane?
Budu tančit se světluškami.
Vzpomenu si na to?
To nevím.
Ale…
jestli můžeš, zkus…
si na mě vzpomenout.
Promiň, nemůžu.
Je mi líto.
Je mi líto, nemůžu.
Prostě to nemůžu udělat.
Scottie otevřela oči.
Zpočátku neviděla dobře, protože několik dní své oči nepoužila.
Ale když se jí vrátil zrak,
uviděla Imani.
Vypadala, že spí,
až na ten drobný úsměv na tváři.
Scottie už zapomněla na všechno, co se stalo.
Už to mizelo jako dech na zrcadle.
I když se tu vzpomínku snažila udržet,
proklouzla jí mezi prsty jako voda.
Scottie trvala na tom, že doprovodí tělo Imani do márnice.
Sestry zpočátku řekly ne,
ale ne na dlouho, protože věřte mi,
když říkám, že uměla být tvrdohlavá mrcha,
tak je to slabé slovo.
Pohřeb byl obrovský.
Sál byl zaplněný,
ale její přátelé z toho neměli dobrý pocit.
Její skuteční přátelé.
Kteří se rozhodli udělat jí lepší.
- Imani a Ben. - Udělej kolem toho srdce.
Znali se tak pět vteřin.
Čas je jen iluze, a ti dva to cítili.
Udělej kolem toho srdce.
Jo. Ještě pár dní
a za chvíli by tu pobíhala jejich děcka.
Žádný smysl pro romantiku, Cheri.
Ukážu vám, jak se to dělá.
Postavili krásný památník.
A zanechali tam věci, které byly blízko jejich srdci.
Taky tam byli Luke a Becky.
Kámo, Becky umřela.
Byla to velká věc.
Teď jsou do sebe zamilovaní a stejně to není o nich.
Je to o tom uctít přátele, vzdát hold těm,
co odešli.
Jedna tretka, jedna vzpomínka,
jedno gesto, jeden smích,
jedna slza po druhé.
To nebylo všechno.
Scottie udělala pro svou kamarádku ještě jednu věc.
Věděla, kde by ze všeho nejvíc chtěla být.
Scottie to napadlo ve snu.
I když v tu chvíli se ten sen zdál tak skutečný.
Říkala si: „Možná jsou všechny sny skutečné.
Možná to jsou jen okna.“
Lidi?
Vidíte to?
Bylo to okno do jiného světa.
Do alternativní dimenze.
Prahové místo.
Záhrobí.
Někdo tomu může říkat posmrtný život.
Děkuju.
Ať už to bylo cokoliv, ať už se to stalo kdykoliv
a kdekoliv.
Imani se necítila být mrtvá.
Vlastně se cítila docela dobře.
A nebyla sama.
Byla tam její máma.
A Ben taky.
Protože někdy v životě nedostanete šanci na lásku.
Ale to neznamená, že hra skončila.
A bylo tam mnoho tváří, které Imani neznala.
Ale její srdce je jaksi všechny znalo.
A tak cesta pokračovala.
A Imani šla dál.
Protože to lidi dělají. Jdou dál.
Její přátelé nikdy nevěděli jistě,
jestli to, co viděli, byla jen jejich představivost.
Ale pokud to byl sen, sdíleli ho všichni.
A nic není skutečnější než tohle.
Musím vám něco říct, lidi.
Včera v noci jsem…
udělala něco…
moc špatného.
Ale k tomu se ještě dostanu.
Dnes jsem měla návštěvu.
Anyin přítel Rhett. Vzpomínáte si na něj?
Přišel do pokoje a…
myslela jsem, že by měl mít některé její věci.
Měla sochu baletky,
které chyběla noha.
Ale když jsem ji našla, byla opravená.
Byla zase vcelku.
Hej.
Myslím, že to nahoru vezmu oklikou.
Chceš se přidat?
Jo, chci.
- Tvůj příběh se mi moc líbil. - Mně tvůj taky.
Jen ne ten konec.
Až na to, že…
já nevím.
Myslím, žes byl na Dustyho trochu tvrdý.
Představa, že bude po zbytek života sám…
Aby neublížil lidem, na kterých mu záleží.
Protože vždycky ubližuje těm, na kterých mu záleží.
Nevím, jestli je možné neubližovat lidem,
na kterých ti záleží.
To neznamená, že musíš být sám.
Rozešel jsem se s Katherine.
- To mě mrzí. - Ne, bylo to správné.
Nebylo to fér ani k jednomu z nás.
Navíc tu je…
někdo jiný…
a už o tom nemůžu lhát.
I když jsem nás…
všechny ohrozila?
Udělala jsi to z naděje.
Protože taková prostě jsi.
Jsi naděje, a tak to bylo od chvíle, co jsi sem dorazila.
Co jiného může znamenat to znamení Anyi?
Co jiného může symbolizovat ta socha?
Pokud ne naději?
Takže jsi měla pravdu.
- Vždycky jsi měla pravdu. - Ale Kevine, já…
Chci říct, že nevím, jak…
bychom prostě mohli…
Já umřu.
Já taky.
Ale napadlo mě, že smrt je fakt blbej důvod, proč nežít.
PRŮMYSLNÍK STANLEY OSCAR FREELAN ODHALUJE NOVÉ OBŘÍ SÍDLO
Překlad titulků: Peter Gejdoš