EN NETFLIX-SERIE
-Kan jag hjälpa dig? -Ms Ballard?
Är du Regina Ballard?
Vem frågar?
Det är du, eller hur?
Är du Aceso?
Hur hittade du mig?
Det var inte alls lätt.
Men det fanns ledtrådar i din dotters dagbok.
Jag lyckades övertyga någon på…
…institutet. Jag var hospicesköterska.
De hade några adresser.
Det här är den tredje.
Får jag?
Det var din dotters, eller hur?
Det var det.
Var är Athena?
-Jag försökte hitta henne men… -Vi pratar inte.
Det är en ära att träffa dig.
Jag vet inte om du vet det, men ditt gamla hem är ett hospice nu.
Jag är patient där och jag hittade den.
Jag hittade den gömda källaren också.
Din källare.
Det huset är speciellt.
Åh, ja.
Jag var så nära.
Mitt hjärta var rent. Min offergåva var…
…rätt.
I slutändan blev jag tillintetgjord av mitt eget blod, min egen dotter.
Det de gjorde mot dig var obscent.
Jag vet hur det är på såna institutioner,
vad du måste ha fått utstå där.
Jag är förvånad att du vill träffa mig.
Jag är utstött.
Har du inte hört? Galen kvinna.
När de släppte ut mig sa de att jag var botad.
Vad tror du?
Tror du att jag är botad?
Deras syn på att vara sjuk och frisk är bakvänd.
Jag tror att du vet det…
…bättre än nån annan.
Jag är sjuk.
Jag är väldigt sjuk.
Och jag vill leva.
Du vet nog hur jag kan göra det.
Du vet…
Pythagoras utbildning har två undervisningssätt.
Både exoterisk och esoterisk är lika viktig.
Jag har alltid velat att min dotter ska vara min elev,
men hon var för hjärntvättad.
Men du,
de verkar inte ha förstört dig än.
Ja.
Jag ser fortfarande lite ljus i dina ögon.
Smart tjej.
Då så.
Jag kan lära dig, Julia.
För ja, du kan bli helad.
Ja, de gamla gudarna finns kvar.
Och ja, de gör affärer med oss om vi ger dem vad de vill ha.
Det beror på vad du är villig att göra.
Jag kan lära dig.
Hur lång tid har du?
Hur lång tid ger du mig?
Du stannar hela veckan.
Åtminstone, kanske längre.
Men vi måste prata om hur du tar dig tillbaka.
Du ska få ett nattlinne.
Jag vill att du går genom skogen och gör den lerig.
När de frågar var du har varit får du inte berätta om mig.
-Förstår du? -Ja.
Vi kommer på en bra historia.
Alla älskar en bra historia.
Och vem vet vad som händer sen?
Du kanske gör stordåd.
Hur blir det, doktorn?
Hur ska du ha det?
Vänta.
Stanna!
Ilonka, kom och hjälp mig.
Låt henne gå.
Kan du HLR?
-Ja. -Okej.
Din vän på County Adventist är stabil. Alla tre allihop.
Magpumpning och de får en tuff vecka,
men de överlever.
Delvis tack vare dig.
Men självklart,
de hade inte varit där alls om det inte vore för dig.
Det är nåt att tänka på.
Det finns en trappa i källaren,
ganska väl gömd.
Och när jag kom ner
blev jag inte ens förvånad att se Julia där.
Men jag blev förvånad att se dig.
-Lät du henne komma undan? -Självklart gjorde jag det.
Folk dör på golvet och jag är läkare, Ilonka.
Jag har låtit gripa Julia tre gånger genom åren.
Intrång, inbrott, trakasserier.
Jag önskar att du hade respekterat mig och inte gått bakom ryggen på mig.
Att du skulle se henne som en vän.
Och mig som…
…vad du än ser mig som.
Hon är anledningen till att jag kom hit.
Hon besegrade den. Hon blev bättre.
Vad du än tycker om henne, vad hon än har gjort sen dess,
kan du inte förneka det.
Det finns nåt här.
Inte alls.
Hon är precis som Sandra.
Grejen med Julia och andra jag har träffat genom åren är
att de kan inte acceptera att de bara hade tur.
Men tiden kommer för alla.
-Vad betyder det? -Det var uppenbart.
Upptrappningarna, inbrotten.
Hon försökte förgifta dig i går.
Inte för att rädda dig.
För att rädda sig själv.
Hon är sjuk igen.
Och den magi hon tror att hon upptäckte 1968,
det har slutat verka.
Så hon gör det igen med Paragons bok.
Du sa att du inte visste nåt om Paragon.
Ja, för vi behöver aldrig mer prata om det,
eller släppa lös de sjuka idéerna i huvudet på folk som dig,
som kan bli desperata.
Men jag är inte som dem.
-Jag är inte dum. -Det är du inte.
De här idéerna är som…
De är som cancer
när de väl fastnar…
Det spelar ingen roll hur gammal man är
eller hur smart man är eller inte är.
Vi är alla i fara på ett eller annat sätt.
Snälla.
Berätta inte för de andra vad jag gjorde.
Varför inte?
Borde de inte veta?
Du skulle nog vilja veta.
Jag tror…
Jag tror att jag ska hem.
Pappa kommer på familjedagen.
Jag följer nog med honom tillbaka.
Det är förstås helt upp till dig.
Jag bara…
Jag är verkligen ledsen.
Vad gör du?
Inget.
Det är inget.
Motorik.
Hur går det?
Jag har greppat den rätt bra.
Sju gånger av tio,
men ibland missar jag den.
Kom hit.
Jag tror mitt vänstra öga…
Jag ser inte så bra på vänster öga.
Okej.
-Det är okej. -Jag visste att det skulle komma.
Ja.
Men det brukar inte ta så lång tid
efter att synen börjar…
Jag vet.
Och jag har en död vinkel.
Ja, det förstås. Och sen…
…den växer…
…bra, men…
…men det finns…
…en skugga.
Det finns det. Den är…
…i ögonvrån där.
Det är lite som…
Som Tristan pratade om.
Det Anya pratade om.
Ja.
Jag ser hur den rör sig…
Närmare.
Ibland ser det ut som en människa. Ibland ser det ut som…
…en form, men den är…
…den är där.
Jag ser den.
Fan.
Ja.
Kom hit.
Säg till om du behöver nåt. Ring bara.
-Okej? Jag fixar det. -Okej.
Hör av dig.
Jag älskar dig.
Jag är så jävla glad för din skull.
När du än pratar om att vara här,
vill jag att du kommer på den största,
grymmaste, galnaste historien du kan komma på.
Vi älskar dig.
Hej.
Låt mig ta en ordentlig titt på dig.
Du kan träffa mig igen.
Förlåt.
Det är inte jag.
Fokusera på dina behandlingar, okej?
Det är vad du kan göra för mig.
Vad du än har, spöa det.
Jag vet inte hur man gör.
Jag vill inte åka.
Får jag prata med dig?
Vad är det med henne?
Knack, knack.
Undrar vad de skickade den här gången.
Ska jag ta upp nåt åt dig?
Det är bra att ha lite snacks. Ett familjedags-kit.
Nej, det är bra.
Okej.
Vet du vad?
Jag tror…
-Jag vill vara med den här gången. -Ja?
Ja. Min familj är redan här.
Immigrationsadvokaten sa att det kan ta några veckor till,
men det är bara pappersarbete.
De vet inte ens än.
Vi försökte ringa i morse, men de sover fortfarande.
Det är efter midnatt där.
Är du säker?
Är du helt säker?
Du får träffa mina föräldrar.
-Mina föräldrar kommer. -Ja.
Mina föräldrar kommer.
Du hade rätt, han är söt när han ler.
Mamma!
På riktigt?
Ska du verkligen lära mig?
Om du verkligen vill lära dig, ja.
Du har aldrig verkat vara en cellokille, men jag är glad att bli överraskad.
Herrejävlar.
Är inte det din mamma?
Se vad du gjorde, min vän.
Hej.
-Ni kom? -Självklart gjorde vi det.
Hej.
Det är ett vackert hus.
Verkligen.
Så det här är…
Det här är min vän Cheri.
Det är jättekul att träffa dig.
-Trevligt att träffas. -Detsamma.
Och jag är inte bara en vän. Jag är hans fästmö.
Vi är förlovade.
Gör inte så.
Förlåt att jag stör…
Doktorn sa att du kanske…
Ja.
Förlåt att jag stör. Det här är Rhett.
Han var nära vän med Anya.
Självklart, ja.
Han ville höra om henne,
så vi sa att han behövde prata med dig.
-Ja. Kom in. -Ja.
-Okej. -Tack.
Hon…
Hon berättade allt om dig.
Så…
Och det här…
Här är det.
Hennes säng.
Jag försökte ringa dig innan begravningen.
Hon lämnade ditt nummer, men det var avstängt.
Jag gav henne aldrig det nya numret när vi flyttade.
Hur kan du vara här?
Hennes dödsruna.
-Jag skrev den. -Gjorde du?
Jag läste den och tänkte…
Den som skrev det här…
…kände henne verkligen.
Hon pratade mycket om dig.
Fan också.
Det var tråkigt att höra.
Nej, det var bra.
Hon…
Hon berättade hur ni blev osams.
-Men hon tog fullt ansvar. -Klart att hon gjorde.
Det var inte så enkelt.
Jag kunde ha gjort bättre ifrån mig.
Fan. Alla kan göra bättre ifrån sig.
Och hon var envis ibland, utan tvekan.
Men…
…hon älskade dig.
Hör på…
Hon lämnade några av sina saker till mig och…
Hon hade velat att du skulle ha en del av sakerna.
Det är inte mycket.
Hon donerade massor, men hennes andra saker…
Jag visste inte vad jag skulle göra, men du borde ha de här.
Hon lagade den.
Statyn.
Hon var duktig.
Det ser inte ens ut som…
Får jag se?
Den gick sönder för länge sen.
Det var länge sen och…
Det ser ut som om hon…
fick en ny.
Den ser inte reparerad ut.
Bara en ny staty.
Är du okej?
Ja.
Ja, det är jag.
Hon lagade den.
Där är du ju.
Ja, förlåt. Jag var tvungen att ta hand om några saker.
Dr Stanton sa att vi borde prata, men inte om vad.
Är du okej?
Vad handlar det här om?
Det här är Vita Arkivet.
Jag skulle ha fyllt i den för flera veckor sen.
men det gjorde jag inte.
Jag vill att du fyller i det med mig.
Det är bara en lista på saker jag vill…
-ska hända… -Ja, jag vet.
Jag vet vad Vita Arkivet är.
Jag vet inte om vi behöver göra det här.
Det är dags att…
Jag hittade den här boken i biblioteket.
My Song for Him Who Never Sang to Me
av Merrit Malloy.
Och det finns en dikt här som heter Epitaph som jag…
…vill att du läser när det är dags.
Nej, raring.
"Ge bort det som är kvar av mig när jag dör,
till barn och gamla män som väntar på att dö.
Och om du behöver gråta,
gråt för din bror som går på gatan bredvid dig.
Och när du behöver mig,
lägg armarna om vem som helst
och ge dem det du behöver ge mig.
Jag vill lämna nåt till dig.
Nåt bättre än ord och ljud.
Leta efter mig i dem jag har känt eller älskat.
Och om du inte kan överlämna mig,
låt mig åtminstone leva vidare i dina ögon och inte i ditt sinne.
Du kan älska mig mest genom att låta händer röra händer,
genom att låta kroppar röra varandra,
och genom att släppa taget om barn som behöver frihet.
Kärleken dör inte. Folk gör det.
Så när allt som finns kvar av mig är kärlek…
…ge bort mig."
Pappa.
Hej.
-Vart tog du vägen? -Hej.
Förlåt. Jag behövde bara lite luft.
Det är verkligen vackert.
Verkligen.
Lyssna.
Vi måste prata.
Okej.
Nu när jag har sagt det, vet jag inte hur jag ska säga
det som kommer härnäst.
Så det här är…
Ja.
-Vad har jag… -Inget.
Inget. Det måste du veta.
Ilonka hade fel som sa det hon sa.
Men det betyder inte att hon har fel.
Du har inte gjort nåt.
Det har varit på gång länge.
Men nu när det är dags, vet jag…
Jag…
Jag vet inte hur man gör.
Det finns bara ett sätt.
Bara ett ord i taget.
Vad är klockan?
12.24.
Ska vi fortsätta vänta?
Nej.
Jag tror inte att hon kommer.
Det blir nog bara vi i kväll.
Jag gillar inte tomma stolar vid bordet.
Ska vi lägga dem åt sidan?
Vi borde lämna dem.
Det finns alltid en plats för dem här.
Det kommer att bli fler tomma stolar.
Det kommer nya ansikten också. Det gör det alltid.
För dem före, för dem efter, för oss nu,
och för dem bortom.
-För dem före, för dem efter, -För dem före, för dem efter,
-för oss nu och för dem bortom. -för oss nu och för dem bortom.
-Sedda eller osedda, här men inte här. -Sedda eller osedda, här men inte här.
Vet ni vad?
Jag blir nog klar i kväll.
-Äntligen. -På tiden.
-Tack. -Jag tror att den här historien…
…är över.
Dusty visste att det här skulle hända.
Rösterna i hans huvud hade gett honom nästa offer.
Det var Sheila.
Innerst inne visste han alltid
att han skulle såra den han bryr sig mest om.
För att han sårar dem alla.
I slutändan.
Sheila.
Shei…
Förlåt att jag är sen.
Jag har haft en jobbig dag.
Det är okej. Ta en stol.
Kevin tänker avsluta det.
Du kom precis i tid.
-Jaså? -Ja.
Ni gjorde det allihop. Ni överlevde
länge nog för att höra den spännande upplösningen.
Förlåt att jag stör.
Dusty visste vad han måste göra.
Hallå?
Hej.
Du måste komma hit.
Det är viktigt.
Vad händer?
Det gäller Nancy.
Jag tror jag vet vad som hände henne.
Jag kommer om 20 minuter.
Hallå?
Dusty?
Dusty, jag kommer in.
Där är du.
Jag…
Symbolen…
Jag såg det också.
Det var därför jag ringde.
Jag vet vem som dödade Nancy.
Vi måste stoppa dem.
Kom igen. Du kommer inte att tro det.
Vad är det?
Titta själv.
Det här är en Einstein-chatt.
Vänta.
NANCEPANTS81, det är Nancy.
Vem är LEDZEPPEFAN?
Herregud.
Är han mördaren?
Ja.
Vem är det? Vem är mördaren?
Min farfar.
Herregud.
Han har pratat med henne i veckor.
Han låtsas vara elev på Velt.
Och min mamma.
Hon är också mördaren.
Va?
Och jag.
Dusty?
Jag gör det inte!
Jag gör det…
Jag gör det inte.
Sheila.
Dusty.
Jag är så ledsen.
Jag älskar dig.
Mamma?
Nancy.
Jag är så ledsen.
Jag försökte hitta dig.
Jag vet inte hur det började.
Vad det än var i henne…
…fick hon det av min farfar.
När han blev för gammal för att lyfta hammaren,
fick hon ta över.
När hon fick sin stroke och inte kunde röra sig längre,
började hon hälla det i mig.
Du hade inget val.
Du visste inte vad du gjorde.
Det är just det.
Det gjorde jag.
Äntligen.
Så ung.
Så stark.
Nej.
Jag vet att han är kvar.
Dusty skulle aldrig skada mig.
Han skulle aldrig skada mig.
Dusty är borta.
Jag vet att du inte gör mig illa.
Snälla.
Jag vill inte skada dig.
Bara döda dig.
Svinga! Slå hårt!
Han kände det inte.
Han kände inte hammaren eller att han slog i golvet.
Men om han hade undrat hur Sheila kände för honom,
om han tvivlade på det,
var det tydligt.
Tydligt genom hur hon saktade ner slaget.
Hon saktade ner hammaren i sista sekunden,
och skonade hans eländiga liv.
Han berättade hela sanningen för polisen och åklagaren.
Han befanns inte skyldig på grund av sinnessjukdom.
Ord han aldrig kunde hålla med om.
De hittade dussintals kroppar i grottan.
Vissa av dem dödades innan hans farfar föddes.
Det fanns inga enkla svar och ingen ville tro
på en odödlig seriemördare.
Det spelade ingen roll.
Det viktiga var att hon var i säkerhet.
Han skulle aldrig skada en tjej igen.
Kan jag…
Kan jag få min musik nu?
Lite högre, tack.
Perfekt.
Så där ja.
Det är allt.
Det är slutet. Ni kan alla dö nu.
Jag är osäker på det slutet.
Jag gillar inte det slutet.
Vill du prata, Pawluk? Du lämnade oss med "häxa".
Kom igen. Vi avslutar det ikväll.
Se om du kan sätta landningen.
Okej.
Om ni minns, så var Imani en häxa.
Hon hade skådat på natten.
Och fick en vision av framtiden.
En pojke skulle dö.
Men hon stoppade det.
Till ett högt pris.
Och hon fick sin vän Scottie skjuten.
Hjälp!
Genom att ändra framtiden,
hade hon dragit universum ur balans.
Och nu slog universum tillbaka.
Snälla.
Hjälp!
Hjälp mig! Någon?
Snälla.
Om bara.
Det finns nog inte två ord, som är mer värdelösa,
mer hjälplösa än "om bara".
Om hon bara hade gjort si eller tänkt så,
eller insett det tidigare.
Det är just det.
Svaret är alltid detsamma.
Universum drivs inte av "om bara".
Säg det hur mycket du vill.
Om det bara inte vore så här.
Men svaret är alltid "men det är det".
Imani hade försökt förändra framtiden,
men framtiden är lika bestämd som det förflutna.
Hon kunde inte ändra det förflutna.
Kunde inte ändra framtiden.
Du borde vara kvar här.
Men kanske, bara kanske…
…kunde hon rätta till ett misstag.
Mamma?
Var är vi?
Hemma.
Jag känner inte igen de här träden.
Du har aldrig varit så här långt in i skogen förut.
Minns du inte vägen vi kom?
Nej.
Jag minns inte.
Berätta vad du minns.
Mitt huvud känns konstigt.
Varför känns det konstigt?
Vi går tillbaka samma väg du kom.
Det är så fint här.
Vet du var vi är nu?
Ja.
Det är okej.
Titta ner. Det är säkert.
Är jag död?
Du lever fortfarande, men du har tagit ett steg ut ur livet.
Och jag har tagit ett steg mot det för att träffa dig här.
Du kan inte hela henne på egen hand.
Jag behöver din hjälp.
Du frågar utan att veta vad du ber om.
Ingen kan återuppväcka de döda.
-Men hon är inte död. -Jag pratar inte om henne.
Jag dör om jag helar henne.
Du behöver inte göra det, Imani.
Ja, du klantade dig.
Det gör vi alla.
Men du har hela livet framför dig.
Du är här för att avråda mig.
Självklart är jag det. Jag är din mamma.
Jag har bestämt mig.
Jag tänker inte ändra mig.
Självklart inte.
Du är min dotter.
Det är så kul att se dig.
Jag är i skogen.
Jag ska dansa med eldflugorna.
Jag väntar på dig.
Så om du tänker fråga…
Fråga mig nu.
Hjälp, mamma.
Hjälp mig att hela henne.
Tack.
Du måste gå tillbaka, Imani,
annars dör ni båda två.
Enda vägen tillbaka är genom. Det är kallt och djupt.
Det är bäst att du hoppar.
Gå nu.
Vi ses när vi ses.
Imani!
Hur kom du hit?
Jag kunde inte lämna dig ensam.
Jag har försökt komma tillbaka i…
…dagar, kanske längre, jag…
Mitt såg ut så i början.
Men nu…
…har det bleknat bort.
Jag tror att när det är borta, att jag…
…flyter iväg.
Varför är du här?
Du ska inte dö.
Det är okej.
Det är inte ditt fel.
Ju mer jag håller i det,
desto mer inser jag att det är okej att släppa taget.
Jag kom hit av en anledning.
Jag vill att du bara…
…låter mig göra det här.
Ta det.
Vad kommer att hända med dig?
Jag ska dansa med eldflugorna.
Kommer jag att minnas det här?
Jag vet inte.
Men…
om du kan försöka, snälla…
…kom ihåg mig.
Förlåt, jag kan inte.
Förlåt.
Förlåt, jag kan inte.
Jag kan inte göra det.
Scottie öppnade ögonen.
Hon såg inte klart först och hade inte använt ögonen på flera dagar.
Men när synen kom tillbaka…
…såg hon Imani.
Hon såg ut att sova,
förutom att hon hade ett litet leende på läpparna.
Scottie hade redan glömt allt som hade hänt.
Det bleknade redan, som ett andetag på en spegel.
Även när hon försökte hålla fast vid det minnet,
gled det mellan hennes fingrar som vatten.
Scottie gjorde Imani sällskap hela vägen till bårhuset.
Sköterskorna sa nej först.
Men inte länge, för tro mig,
när jag säger att hon kunde vara en envis subba,
kunde hon vara det.
Begravningen var enorm.
Fullsatt hörsal.
Men inget av det kändes rätt för hennes vänner.
Hennes riktiga vänner.
Som bestämde sig för att göra nåt bättre.
-Imani och Ben. -Gör ett hjärta runt den.
De kände varandra i fem sekunder.
Så tiden är en illusion. Och de två kände det.
Sätt ett hjärta runt det.
Ja. Några dagar till
och det skulle ha funnits en mini-Imani, eller baby Ben, som sprang runt.
Ingen känsla för romantik, Cheri.
Låt mig avsluta den. Jag ska visa hur man gör.
De byggde ett vackert minnesmärke.
Och de lämnade saker de höll kära.
Luke och Becky var också där.
Grabben. Becky dog.
Det var en stor grej.
De är kära nu, och det handlar inte om dem.
Det handlar om att hedra vänner, hedra de som lämnat oss,
vilket de gjorde.
Ett smycke, ett minne,
en gest, ett skratt,
en tår i taget.
Det var inte allt.
Scottie gjorde en sak till för sin vän.
Hon visste var hon ville vara.
Scottie fick idén i en dröm.
Men just då kändes drömmen så verklig.
"Kanske alla drömmar är verkliga", tänkte hon.
"De kanske bara är fönster."
Hörni?
Ser ni?
Det var ett fönster till en annan värld.
En alternativ dimension.
Ett liminalt utrymme.
Det okända.
Vissa kallar det livet efter detta.
Tack.
Vad det än var, när det än var,
var det nu var…
Imani kände sig inte död.
Hon kände sig helt okej.
Och hon var inte ensam.
Hennes mamma var där.
Och Ben också.
Ibland får man inte chansen till kärlek i livet.
Men det betyder inte att spelet är över.
Det var många ansikten där som Imani inte kände igen.
Men på nåt sätt, kände hennes hjärta dem alla.
Och så fortsatte vägen.
Och Imani fortsatte.
Det är så folk gör. De fortsätter.
Hennes vänner skulle aldrig veta säkert
om det de såg bara var deras fantasi.
Men om det var en dröm, var det en de delade.
Och inget är verkligare än det.
Jag har nåt att berätta.
I går kväll…
…gjorde jag nåt…
…väldigt fel.
Men jag kommer till det.
Tidigare i dag fick jag besök.
Anyas vän, Rhett. Minns ni Rhett?
Han kom till rummet och…
…han skulle få några av hennes saker.
Hon hade en staty av en ballerina…
…och benet saknades.
Men när jag hittade den var den lagad.
Den hade satts ihop igen.
Du.
Jag tar den långa vägen upp.
Vill du följa med?
Ja, det vill jag.
-Jag älskade din historia. -Jag älskade din.
Men inte slutet.
Förutom det.
Jag vet inte.
Du var lite hård mot Dusty.
Tanken på att han skulle vara ensam resten av livet…
Så han inte skulle såra dem han bryr sig om.
Han sårar alltid dem han bryr sig om.
Jag vet inte om det går
att inte såra dem man bryr sig om.
Det betyder inte att man måste vara ensam.
Jag gjorde slut med Katherine.
-Jag är ledsen. -Nej, det var rätt.
Det var orättvist mot oss båda.
Dessutom finns…
Det finns nån annan…
…och jag kan inte ljuga om det längre.
Trots att jag…
försatte oss alla i fara?
Du gjorde det av hopp.
För det är den du är.
Du är hopp och har varit det ända sen du kom hit.
Och vad mer kan Anyas tecken betyda?
Vad kan statyn annars betyda?
Om inte hopp?
Så du hade rätt.
-Du hade alltid rätt. -Men Kevin, jag…
Jag menar, jag…
Jag vet inte hur vi skulle…
Jag kommer att dö.
Jag med.
Men jag har tänkt att dö är en riktigt dålig anledning att inte leva.
INDUSTRIMANNEN STANLEY OSCAR FREELAN AVTÄCKER ENORM NY EGENDOM
Undertexter: Carita Koro