A NETFLIX SOROZATA
- Miben segíthetek? - Miss Ballard!
Maga Regina Ballard?
Ki kérdi?
Maga az, ugye?
Maga Akeszó?
Hogy találtál meg?
Egyáltalán nem volt könnyű.
De volt pár nyom a lánya naplójában.
Sikerült meggyőznöm valakit a…
hát, az intézetnél, hogy hospice ápolónővér vagyok.
Volt pár értesítési cím.
Ez a harmadik, amit próbáltam.
Szabad?
A lányáé volt, ugye?
Igen.
Hol van Athéné?
- Próbáltam megkeresni… - Nem beszélünk.
Megtisztelő, hogy megismerhetem.
Nem tudom, tudja-e, de a régi otthona egy hospice.
Beteg vagyok ott és ezt találtam.
Megtaláltam a rejtett pincét is.
A pincéjét.
Az a ház különleges.
Ó, igen.
Majdnem sikerült.
Tiszta volt a szívem. Az áldozatom…
megfelelő volt.
Végül a saját vérem, a saját lányom tett tönkre.
Gusztustalan, amit magával tettek.
Tudom, mi a helyzet az intézetekben,
hogy mit kellett eltűrnie.
Meglep, hogy találkozni akarsz velem.
Kiközösített vagyok.
Nem hallottad? Őrült nőszemély.
Amikor végre kiengedtek, azt mondták, meggyógyultam.
Mit gondolsz?
Szerinted meggyógyultam?
Azt hiszem, ők fordítva gondolkodnak a betegségről.
És ezt maga is tudja…
jobban bárki másnál.
Beteg vagyok.
Nagyon beteg.
És élni akarok.
Maga talán tudja, hogyan.
Tudod…
A pitagoraszi oktatásnak két formája van:
a beavatottaké és a beavatatlanoké, egyformán fontosak.
Mindig is szerettem volna, ha a lányom továbbviszi a tanokat,
de túlságosan átmosták az agyát.
De úgy látom,
téged még nem tettek tönkre.
Igen.
Még mindig látom a fényt a szemedben.
Okos lány.
Rendben.
Megtaníthatlak, Julia,
mert igen, gyógyítható vagy.
Igen, a régi istenek és istennők még itt vannak.
És igen, tárgyalnak velünk, ha megkapják, amit akarnak.
Attól függ, mit vagy hajlandó megtenni.
Megtaníthatlak arra, amit tudok.
Mennyi időd van?
Mennyi időt ad nekem?
Maradsz egy hetet.
Legalább, talán tovább.
Meg kell beszélnünk, hogy mész vissza.
Veszünk neked hálóinget.
Sétálj át az erdőn, legyen tiszta sár!
És ha megkérdezik, hol voltál, ne mondj nekik semmit rólam!
- Megértetted? - Igen.
Kitalálunk egy jó sztorit.
Mindenki szereti a jó sztorikat.
És aztán ki tudja, okos lány?
Talán nagy dolgokat viszel végbe.
Na mi lesz, doki?
Na mi lesz?
Várj!
Állj!
Ilonka, gyere ide, és segíts!
Hagyd elmenni!
Értesz az újraélesztéshez?
- Igen. - Jól van.
Egy ismerősöm volt a County Adventistből. Jól vannak, mind a hárman.
Gyomormosást kapnak és kemény hetük lesz,
de túlélik.
Részben neked köszönhetően.
De persze,
nélküled nem is kerültek volna oda.
Ezt is figyelembe kell venni.
Tudod, az alagsorban van egy lépcsőház,
jól elrejtve.
Amikor lejöttem,
nem is lepett meg, hogy ott látom Juliát.
De meglepett, hogy te is ott voltál.
- Hagyta megszökni? - Hát persze.
Emberek haldokoltak a padlón, én meg orvos vagyok, Ilonka.
Az évek során háromszor tartóztattatam le Juliát.
Birtokháborítás, betörés, zaklatás.
Bár tiszteltél volna annyira, hogy ne játssz ki engem.
Bár barátként tekintesz rá.
És rám…
akárhogy tekintettél rám.
Miatta jöttem ide.
Legyőzte. Jobban lett.
Bármit is gondol róla, bármit tett azóta,
nem tagadhatja.
Van itt valami.
Egyáltalán nincs.
Nem különbözik Sandrától.
Julia és a hozzá hasonlók, akikkel az évek alatt találkoztam…
képtelenek elfogadni, hogy pusztán szerencséjük volt.
De mindenkinek eljön az ideje.
- Ez mit jelent? - Azt hiszem, egyértelmű volt.
A zűrzavar, a betörések.
Tegnap este megpróbált megmérgezni.
Nem téged akart megmenteni.
Hanem saját magát.
Megint beteg.
És bármiféle varázslatot is fedezett fel szerinte 68-ban,
elmúlt.
Szóval újra beveti a Paragon módszerét.
Azt mondta, nem tud semmit a Paragonról.
Igen, mert soha többé nem kell beszélnünk róla,
nehogy beteges elképzeléseket ültessen el olyan emberek elméjében, mint te,
akik kétségbeesettek.
De nem vagyok olyan, mint ők.
- Én nem… nem vagyok buta. - Nem vagy buta.
Ezek az elképzelések…
Olyanok, mint a rák.
Ha egyszer elkap…
nem számít, hány éves vagy,
milyen okos, vagy milyen buta.
Így vagy úgy, de mind veszélyben vagyunk.
Kérem…
Ne mondja el a többieknek, mit tettem.
Miért ne?
Nem kéne tudniuk?
A helyükben szeretnéd tudni.
Azt hiszem…
Azt hiszem… hazamegyek.
Apám holnap eljön a családi napra.
Azt hiszem, hazamegyek vele.
Hát, persze, ez csak tőled függ.
Csak…
Annyira sajnálom!
Mit csinálsz?
Semmit.
Semmi.
Motoros készségek.
Hogy megy?
Egész jól elkaptam ezt az izét,
tízből hétszer,
de néha… elvétem.
Gyere ide!
Azt hiszem, a bal szemem…
Nem látok jól a bal szememmel.
Jól van.
- Semmi baj. - Istenem, tudtam, hogy ez jön.
Igen.
Csak általában nem tart sokáig,
miután a látás kezd…
Tudom.
És a vakfolt.
Megvan. És…
elkezdett nőni…
egyre nagyobb…
de…
van egy árnyék.
Tényleg van.
A szemem sarkában.
Olyasmi, mint…
Amiről Tristan beszélt.
Amiről Anya beszélt.
Igen.
És látom, hogy mozog…
közeledik.
És néha olyan, mint egy ember. Néha olyan, mint…
egy forma, de…
Ott van.
Látom.
Bassza meg!
Igen.
Gyere ide!
Ha kell valami, bármi. Csak hívj!
- Oké? Rám számíthatsz. - Oké.
Ne tűnj el!
Szeretlek, különc.
Kurvára örülök neked.
Ha majd mesélsz az itt töltött időről,
szeretném, ha kitalálnál egy óriási,
durva, őrült sztorit, amennyire csak tőled telik.
Szeretünk.
Hé!
Hadd nézzelek meg jobban!
Találkozunk még.
Sajnálom.
Én nem.
Koncentrálj a kezelésekre, jó?
Ennyit tehetsz értem.
Győzd le a betegséged, bármi legyen is.
Nem vagyok képes erre.
Nem akarok menni.
Hé, beszélhetnék veled?
Mi van vele?
Kopp-kopp!
Vajon ezúttal mit küldtek?
Felhozzak neked valamit?
Összeszedhetek némi nasit. Egy kis családi napi készletet.
Kösz, nem.
Rendben.
Tudod, mit?
Azt hiszem,
- most csatlakozni akarok. - Igen?
Igen. A családom már itt van.
A bevándorlási ügyvéd szerint még kell pár hét,
de már csak a papírok vannak hátra.
Még nem is tudják.
Hívtuk őket reggel, de még alszanak.
Ott már elmúlt éjfél.
Biztos?
Teljesen biztos?
Még a szüleimet is megismered.
- Jönnek a szüleim. - Igen.
Jönnek a szüleim.
Igazad volt, cuki, amikor mosolyog.
Anya!
Ez komoly?
Tényleg tanítani akarsz engem?
Ha tényleg tanulni akarsz, igen.
Sosem tűntél csellósnak, de örülök, hogy megleptél.
Szent szar!
Az nem az anyád?
Nézd, mit tettél, barátom!
Szia!
- Eljöttetek? - Hát persze.
Szia.
Gyönyörű ez a ház.
Tényleg szép.
Ő…
Ő Cheri, a barátom.
Üdv! Örülök, hogy megismerhetem önöket.
- Nagyon örvendek. - Én is.
Nem csak a barátja vagyok. A menyasszonya vagyok.
Eljegyeztük egymást.
Haver, túl korai.
Bocsánat a zavarásért!
A doki mondta, hogy te…
Igen.
Elnézést a zavarásért. Ő Rhett.
Anya közeli barátja volt.
Hát persze.
A holmijáért jött,
mondtuk neki, hogy veled kell beszélnie.
- Igen. Gyere be! - Igen.
- Rendben. - Köszönöm.
Ő…
Mindent elmondott rólad.
Szóval…
Ez…
Ez az.
Az volt az ágya.
Hívtalak a temetés előtt.
Meghagyta a számod, de nem kapcsolódott.
És nem adtam meg az új számot, mikor elköltöztünk.
Hogyan… hogyhogy eljöttél?
A nekrológja miatt.
- Én írtam. - Te?
Tudod, olvastam, és…
úgy éreztem, bárki is írta…
tényleg ismerte őt.
Sokat mesélt rólad.
Jaj…
Ezt sajnálattal hallom.
Nem, jó volt.
Elmondta…
hogyan távolodtatok el.
- De magára vállalta a felelősséget. - Hát persze.
Nem volt egyértelmű.
Lehettem volna jobb.
A francba! Mind lehetnénk jobbak.
És kétségkívül néha nagyon makacs volt.
De…
szeretett téged.
Figyelj!
Rám hagyta néhány holmiját, és…
Tudom, hogy örülne, ha neked adnám.
Nem sok.
Sokat eladományozott, kivéve ezeket.
Nem tudom, mihez kezdjek vele, szerintem nálad volna a helye.
Megjavította.
A szobrot.
Jó munkát végzett.
Nem is látszik rajta, hogy…
Megnézhetem?
Ez már jó régen eltört.
Nagyon régen, és…
úgy néz ki, mintha…
szerzett volna egy újat.
Nem úgy néz ki, mintha megjavították volna.
Csak egy új szobor.
Jól vagy?
Igen.
Igen, jól.
Megjavította.
Hát itt vagy!
Igen, bocs. El kellett intéznem pár dolgot.
Dr. Stanton azt mondta, beszélnünk kell, de azt nem mondta, miről.
Jól vagy?
Elmondanád, mi ez az egész?
Ez egy előigénylő.
Hetek óta ki kellett volna töltenem, de…
nem tettem.
Szeretném, ha velem töltenéd ki.
Tulajdonképpen csak egy lista, hogy mit…
Igen, tudom.
Tudom, mi az az előigénylő.
Nem tudom, hogy tényleg meg kell-e tennünk.
Ideje, hogy…
Ezt a könyvtárban találtam.
Merrit Malloy írta, a címe: Dalom a férfinak, aki sosem énekelt nekem.
És van benne egy vers, a címe Sírfelirat, és…
szeretném, ha felolvasnád, mikor eljön az ideje.
Nem, édesem.
„Ha meghalok, add tovább, ami megmaradt belőlem.
Gyerekeknek és öregeknek, akik a halálukra várnak.
És ha sírni akarsz,
sírj a bátyád miatt, aki melletted áll az utcán.
És ha szükséged van rám,
ölelj át valakit,
és add neki, amit nekem adnál.
Szeretnék rád hagyni valamit.
Valamit, ami jobb a szavaknál vagy a hangoknál.
Keress meg az emberekben, akiket ismertem és szerettem!
És ha te nem tudsz lemondani rólam,
legalább a szemedben éljek tovább, ne az elmédben.
Leginkább úgy szerethetsz, ha kezek érintik egymást,
ha testek érintik egymást,
és elengeded a gyerekeket, akiket el kell.
A szeretet nem hal meg. Az emberek igen.
Így ha nem marad más belőlem, csak szeretet…
adj tovább.”
Jaj, apa!
Szia!
- Hová tűntél? - Szia!
Bocs. Csak levegőre volt szükségem.
Nagyon szép.
Tényleg.
Figyelj!
Azt hiszem, beszélnünk kell.
Oké.
Persze, most, hogy így mondtam, nem tudom, hogy mondjam el,
mi következik.
Szóval most…
Igen.
- Mit… - Semmit.
Semmit. Ezt tudnod kell.
Ilonka tévedett, amikor ezt mondta.
De attól még igaz, amit mondott.
Nem tettél semmit.
Már régóta érlelődik.
De most, hogy eljött az ideje, nem…
Én…
Nem tudom, hogyan tegyem.
Igazából csak egy megoldás van.
Szavanként kell elmondanod.
Mennyi az idő?
Hajnali 00:24.
Várjunk még?
Nem.
Szerintem nem jön el.
Ma éjjel csak mi vagyunk.
Nem szeretem az üres székeket az asztalnál.
Ne tegyük el őket, húzzuk félre, vagy valami?
Hagyjuk itt őket!
Itt mindig lesz hely nekik.
Lesznek még üres székek, haver.
És lesznek új arcok is. Mindig lesznek.
A hajdaniakra, az eljövendőkre, miránk, most,
és rájuk, odaát.
- A hajdaniakra, az eljövendőkre, - A hajdaniakra, az eljövendőkre,
- miránk, most, és rájuk, odaát. - miránk, most, és rájuk, odaát.
- Nyíltan vagy rejtve, itt, de mégsem itt. - Nyíltan vagy rejtve, itt, de mégsem itt.
Tudod, mit?
Azt hiszem, ma este befejezem.
- Végre! - Ideje volt.
- Köszönöm. - Azt hiszem, ez a történet…
vége.
Dusty mindig tudta, hogy ez lesz.
A fejében lévő hangok jelölték ki a következő áldozatot.
Sheila volt az.
Legbelül tudta,
hogy azt fogja bántani, aki a legfontosabb neki.
Mert mindenkit bánt.
A végén.
Sheila.
Shei…
Bocs, hogy késtem.
Nagyon nehéz napom volt.
Semmi baj. Fogj egy széket!
Kevin befejezi.
Épp időben jöttél.
- Valóban? - Igen.
Ügyesek voltatok. Életben maradtatok
az izgalmas végkifejletig.
Nos, elnézést a zavarásért.
Dusty tudta, mit kell tennie.
Halló?
Szia.
Át kéne jönnöd.
Fontos.
Miről van szó?
Nancyről.
Azt hiszem, tudom, mi történt vele.
Húsz perc, és ott vagyok.
Halló?
Halló!
Dusty!
Dusty, bejövök!
Hát itt vagy!
Én…
A szimbólum…
Igen, azt én is láttam.
Ezért hívtalak.
Tudom, ki ölte meg Nancyt.
Meg kell állítanunk őket.
Gyere! Nem fogod elhinni.
Mi az?
Nézd meg magad!
Ez egy einsteines beszélgetés.
Várj!
NANCEPANTS81, ő Nancy.
Ki az a LEDZEPPEFAN?
Te jó ég!
Ő a gyilkos?
Igen.
Ki az? Ki a gyilkos?
A nagyapám.
Istenem!
Hetek óta beszélget vele.
Úgy tesz, mintha a sulink diákja lenne.
És az anyám.
Ő is a gyilkos.
Mi?
És én.
Dusty?
Nem teszem meg!
Nem…
nem teszem meg.
Sheila!
Dusty!
Annyira sajnálom.
Szeretlek.
Anya?
Nancy!
Annyira sajnálom!
Próbáltalak megtalálni.
Nem tudom, hogy kezdődött.
Csak azt tudom, ami anyámban volt…
a nagyapámtól örökölte.
Amikor túl öreg lett, hogy felemelje a kalapácsot,
anyámba költözött.
Amikor agyvérzése volt, és már nem tudott mozogni,
elkezdett belém szivárogni.
Nem volt választásod.
Nem tudtad, mit csinálsz.
Hát ez az.
Tudtam.
Végre!
Olyan fiatal…
Olyan erős.
Nem.
Tudom, hogy még odabent van.
Tudom, hogy Dusty nem bántana.
Tudom, hogy nem bántana.
Dusty elment, gyermekem.
Tudom, hogy nem fogsz bántani.
Kérlek!
Nem akarlak bántani.
Csak megölni.
Lendíts! Keményen!
Nem érezte.
Nem érezte a kalapácsot, sem a padlót.
De ha kíváncsi volt, mit érez iránta Sheila,
ha valaha kételkedett benne,
minden egyértelmű volt.
Abból, ahogy behúzott neki egyet.
Abból, ahogy lelassította a kalapácsot az utolsó pillanatban,
megkímélve a nyomorult életét.
Elmondta a teljes igazságot a rendőrségnek és az ügyésznek.
És elmebetegség miatt nem vonható felelősségre.
Ezekkel a szavakkal sosem tudott egyetérteni.
Több tucat holttestet találtak a barlangban.
Volt, akit a nagyapja születése előtt öltek meg.
Ebben az ügyben nincsenek könnyű válaszok, és senki sem akart hinni
egy halhatatlan sorozatgyilkosban.
De ez nem számított.
A lényeg, hogy Sheila biztonságban volt.
Többé egy lányt sem bánthatott.
Megkaphatnám…
Megkaphatnám a zenémet, kérem?
Egy kicsit hangosabban.
Tökéletes.
Tessék.
Ennyi.
Itt a vége. Most mind meghalhattok.
Vegyes érzéseim vannak.
Nem tetszik a vége.
Beszélni akarsz, Pollock? A „Boszorkány” végét még nem hallottuk.
Gyerünk! Fejezzük be ma este!
Lássuk, sikerül-e.
Oké.
Ha emlékeztek, Imani boszorkány volt.
És éjjel fürkészett.
Látomása volt a jövőről.
Egy fiú haláláról.
De megakadályozta.
Borzalmas áron.
Helyette Scottie barátját lőtték meg.
Segítség!
Azzal, hogy megváltoztatta a jövőt,
teljesen kinyújtotta a világegyetemet.
És most az univerzum visszacsapott.
Kérlek!
Segítség!
Segítség! Valaki?
Kérem!
Bárcsak!
Valószínűleg nincs még egy szó, ami haszontalanabb,
tehetetlenebb annál, hogy „bárcsak”.
Bárcsak megtette volna ezt, vagy gondolt volna arra,
vagy már korábban rájött volna.
Hát ez az.
A válasz mindig ugyanaz.
Az univerzumot nem hatja meg a „bárcsak”.
Mondhatod, ahogy akarod.
Bárcsak ne így lenne!
De a válasz mindig… „de így van”.
Imani próbálta megváltoztatni a jövőt,
de a jövő ugyanolyan eldöntött, mint a múlt.
A múltat nem tudta megváltoztatni.
A jövőt sem tudta megváltoztatni.
Még élned kellene.
De lehet, hogy…
jóvátehet egy hibát.
Anya?
Hol vagyunk?
Otthon.
Ezeket a fákat nem ismerem.
Mert ilyen mélyen még sosem jártál az erdő mélyén.
Nem emlékszel, honnan jöttünk?
Nem.
Nem emlékszem.
Mondd el, mire emlékszel!
Furcsán érzem magam.
Miért fáj a fejem?
Menjünk vissza!
Nagyon szép itt.
Tudod, hol vagyunk most?
Igen.
Semmi baj.
Nézz le! Biztonságban vagy.
Meghaltam?
Te még élsz, de kiléptél az életből.
Én tettem egy lépést előre, hogy itt találkozzak veled.
Egyedül nem tudod meggyógyítani.
Segítened kell.
Azt sem tudod, mit kérsz.
Nem lehet feltámasztani a holtakat.
- De nem halott. - Nem róla beszélek.
Ha meggyógyítom, meghalok.
Nem kell ezt tenned, Imani.
Igen, hibát követtél el.
Mindenkivel előfordul.
De még előtted az egész élet.
Azért vagy itt, hogy lebeszélj róla.
Hát persze. Az anyád vagyok.
Már döntöttem.
Nem fogom megváltoztatni.
Persze, hogy nem.
A lányom vagy.
Örülök, hogy látlak.
Az erdőben leszek.
A szentjánosbogarakkal táncolok majd.
Várok rád.
Ha kérni akarsz…
Kérj meg most!
Segíts, anya!
Segíts meggyógyítani!
Köszönöm.
Vissza kell menned, Imani,
vagy mindketten meghaltok.
Az egyetlen út visszafelé a túloldalon van. Hideg és mély.
Jobb, ha ugrasz.
Most menj!
Találkozunk még.
Imani?
Hogy kerülsz ide?
Nem hagyhattalak ott egyedül.
Próbáltam… visszatérni…
napok óta, vagy régebben…
Eleinte az enyém is így nézett ki.
De mostanra…
Elhalványult.
Azt hiszem, ha kihuny a fény…
Távozom.
Mit keresel itt?
Nem szabadna meghalnod.
Semmi baj.
Nem a te hibád.
Minél jobban ragaszkodom hozzá,
annál inkább úgy érzem, elengedhetem.
Okkal jöttem ide,
és annyit kérek…
engedd, hogy megtegyem.
Vedd el!
Mi lesz veled?
Táncolok a szentjánosbogarakkal.
Emlékezni fogok erre?
Nem tudom.
De…
ha igen, kérlek…
emlékezz rám.
Sajnálom, nem megy.
Sajnálom!
Sajnálom, nem… nem megy.
Nem tudom megtenni.
Scottie kinyitotta a szemét.
Először nem látott tisztán, és napok óta nem használta a szemét.
De amikor visszatért a látása…
látta Imanit.
Úgy tűnt, csak alszik,
és pici mosoly játszadozott az ajkán.
Scottie már el is felejtette, mi történt az előbb.
Már halványult az emlék, mint lehelet a tükrön.
Hiába próbálta megőrizni az emléket,
az úgy csurgott ki az ujjai közül, mint a víz.
Scottie ragaszkodott hozzá, hogy a hullaházba kísérhesse Imani testét.
Az ápolók először nemet mondtak,
de nem sokáig, mert higgyétek el,
iszonyatosan makacs ribanc tudott lenni,
ha akart.
Óriási temetés volt.
Megtelt az előadóterem,
de a barátai nem találták elég jónak.
Az igazi barátai.
Akik úgy döntöttek, jobbat csinálnak.
- Imani és Ben. - Szívet teszünk köré.
Öt másodpercig ismerték egymást.
Az idő egy illúzió. És ők ketten érezték.
Tégy köré egy szívecskét!
Ez az! Még pár nap,
és egy mini Imani vagy bébi Ben szaladgált volna a világban.
Nincs érzéked a romantikához, Cheri.
Hadd fejezzem be. Megmutatom, hogy kell.
Gyönyörű emlékhelyet építettek.
És szívüknek kedves tárgyakat hagytak ott.
Luke és Becky is ott volt.
Haver! Becky meghalt.
Nagy felhajtás volt.
Szerelmesek, és nem is róluk van szó.
A barátaik előtt tisztelegtek, azok előtt, akik már távoztak.
És így tettek.
Csecsebecsénként, emlékenként,
gesztusonként, nevetésenként,
könnycseppenként.
Ez még nem minden.
Scottie tett még valamit a barátjáért.
Nagyon jól tudta, hol akar nyugodni.
Álmában jött az ötlet.
Bár abban a pillanatban az az álom nagyon valóságosnak tűnt.
„Talán minden álom valódi”, gondolta.
„Talán csak ablakok.”
Srácok?
Látjátok ezt?
Egy másik világba nyíló ablak volt.
Egy másik dimenzióba.
Egy átmeneti helyre.
A nagy ismeretlenbe.
Egyesek túlvilágnak hívnák.
Köszönöm.
Bármi volt, bármikor volt,
bárhol volt…
Imani nem érezte magát halottnak.
Sőt, jól érezte magát.
És nem volt egyedül.
Az anyukája is ott volt.
És Ben is.
Mert néha nincs esélyed a szerelemre az életben.
De ez nem jelenti, hogy a játéknak vége.
És sok arc volt ott, akiket Imani nem ismert.
De a szíve valahogy mindet ismerte.
És így folytatódott az út.
És Imani folytatta.
Mert ezt teszik az emberek. Folytatják.
A barátai nem tudják biztosan,
hogy képzelődtek-e.
De ha ez álom volt, akkor a közös álmuk volt.
És ennél nincs valóságosabb.
Valamit el kell mondanom nektek.
Tegnap éjjel én…
Valami rosszat…
tettem.
De mindjárt kitérek rá.
Ma volt egy látogatóm.
Anya barátja, Rhett. Emlékeztek Rhettre?
Bejött a szobánkba, és…
gondoltam, neki adom Anya holmijait.
Volt egy balerina szobra,
aminek hiányzott a lába.
De mikor megtaláltam, újra egész volt.
Újra összerakták.
Hé!
Azt hiszem, a hosszabbik úton megyek.
Csatlakozol?
Igen.
- Tetszett a történeted. - Nekem is a tied.
Csak a vége nem.
Azt kivéve…
Nem is tudom.
Úgy érzem, túl szigorú voltál Dustyval.
A gondolat, hogy élete végéig egyedül lesz…
Hogy ne bántsa azokat, akiket szeret.
Mert mindig bántja a szeretteit.
Nem tudom, lehetséges-e
nem bántani azokat, akiket szeretsz.
Nem kell egyedül lenned.
Szakítottam Katherine-nel.
- Sajnálom. - Nem, így volt helyes.
Egyikünkkel sem volt frai.
Ráadásul…
Valaki mást szeretek…
és nem hazudhatok tovább.
Azok után…
hogy veszélybe sodortam magunkat?
A remény miatt tetted, amit tettél.
Mert ilyen vagy.
Te vagy a remény, amióta csak idejöttél.
Mi mást jelenthetne még Anya üzenete?
Mi mást jelenthet még a szobor?
Talán nem a reményt?
Tehát igazad volt.
- Mindig igazad volt. - De, Kevin, én…
Nem tudom…
hogy lehetnénk…
Meg fogok halni.
Én is.
De úgy gondolom, hogy a halál nagyon ócska kifogás arra, hogy ne éljünk.
A GYÁROS STANLEY OSCAR FREELAN LELEPLEZI AZ ÚJ BIRTOKOT
A feliratot fordította: Móricz Dorina