‫- סדרה של NETFLIX -‬
‫אפשר לעזור לך?‬ ‫-גברת בלארד.‬
‫את רג'ינה בלארד?‬
‫מי שואלת?‬
‫זו את, נכון?‬
‫את אסייסו?‬
‫איך מצאת אותי?‬
‫זה ממש לא היה קל.‬
‫אבל היו רמזים ביומן של בתך.‬
‫הצלחתי לשכנע מישהו ב…‬
‫טוב, במוסד, בו עבדתי כאחות בהוספיס.‬
‫היו להם כמה כתובות דואר למשלוח.‬
‫זו השלישית שאני מנסה.‬
‫אפשר?‬
‫זה היה של הבת שלך, נכון?‬
‫כן.‬
‫איפה אתנה?‬
‫ניסיתי למצוא אותה, אבל…‬ ‫-אנחנו לא מדברות.‬
‫זה כבוד בשבילי לפגוש אותך.‬
‫אני לא יודעת אם את יודעת,‬ ‫אבל הבית הישן שלך הוא הוספיס עכשיו.‬
‫אני מטופלת שם ומצאתי את זה.‬
‫מצאתי גם את המרתף הסודי.‬
‫המרתף שלך.‬
‫הבית הזה מיוחד.‬
‫כן.‬
‫הייתי כל כך קרובה.‬
‫ליבי היה טהור. המנחה שלי הייתה…‬
‫נכונה.‬
‫בסוף, בשר מבשרי הרסה אותי, בתי שלי.‬
‫אני חושבת שזה נוראי, מה שהם עשו לך.‬
‫אני יודעת מה קורה במוסדות האלה,‬
‫מה שוודאי סבלת שם.‬
‫אני מופתעת שאת רוצה להיפגש איתי.‬
‫אני מנודה.‬
‫לא שמעת? אישה משוגעת.‬
‫כשסוף סוף שיחררו אותי, אמרו שנרפאתי.‬
‫מה דעתך?‬
‫את חושבת שנרפאתי?‬
‫אני חושבת שהתפיסות שלהם‬ ‫לגבי חולי ובריאות הפוכות.‬
‫ואני חושבת שידעת זאת…‬
‫יותר טוב מכל אחד אחר.‬
‫אני חולה.‬
‫אני חולה מאוד.‬
‫ואני רוצה לחיות.‬
‫ולדעתי את אולי תדעי כיצד אוכל לחיות.‬
‫את יודעת…‬
‫לחינוך של פיתגורס יש שני סוגי לימוד,‬
‫אקזוטרי ואזוטרי, שניהם חשובים במידה שווה.‬
‫תמיד רציתי שבתי‬ ‫תהיה תלמידה שלי, שתמשיך את המורשת,‬
‫אבל היא הייתה אבודה, שטופת מוח מדי.‬
‫אך את…‬
‫נראה שעוד לא הרסו אותך.‬
‫כן.‬
‫אני עדיין רואה את האור בעינייך.‬
‫ילדה מבריקה.‬
‫טוב מאוד.‬
‫אני יכולה ללמד אותך, ג'וליה,‬
‫כי כן, ניתן לרפא אותך.‬
‫כן, האלים והאלות הקדמונים עדיין כאן.‬
‫וכן, הם עדיין יסחרו איתנו‬ ‫אם ניתן להם את מה שהם רוצים.‬
‫זה תלוי במה שאת מוכנה לעשות.‬
‫אני יכולה ללמד אותך את מה שאני יודעת.‬
‫כמה זמן יש לך?‬
‫כמה זמן תיתני לי?‬
‫תישארי שבוע.‬
‫לפחות, אולי יותר.‬
‫אבל אנחנו צריכות לדבר על איך שתחזרי לשם.‬
‫נשיג לך כותונת לילה.‬
‫אני רוצה שתלכי ביער‬ ‫ותדאגי שהיא תתלכלך בבוץ.‬
‫וכשישאלו אותך איפה היית,‬ ‫אסור לך לספר להם עליי.‬
‫את מבינה?‬ ‫-כן.‬
‫נחשוב על סיפור נהדר.‬
‫כולם אוהבים סיפור נהדר.‬
‫ומי יודע, ילדה מבריקה?‬
‫אולי תעשי דברים גדולים.‬
‫מה יהיה, דוקטור?‬
‫מה יהיה?‬
‫רגע.‬
‫עצרי!‬
‫אילונקה, בואי לעזור לי.‬
‫עזבי אותה.‬
‫את יודעת לבצע החייאה?‬
‫כן.‬ ‫-בסדר.‬
‫החבר שלי בביה"ח אומר ששלושתן התייצבו.‬
‫שאבו להן את הקיבה ויעבור עליהן שבוע קשה,‬
‫אבל הן יחיו.‬
‫במידת מה, הודות לך.‬
‫אבל, כמובן,‬
‫בלעדייך, הן לא היו מגיעות לשם בכלל.‬
‫אז צריך לקחת את זה בחשבון.‬
‫את יודעת, יש גרם מדרגות למטה במרתף,‬
‫הוא מוסתר די טוב.‬
‫וכשירדתי למטה,‬
‫לא הופתעתי לראות את ג׳וליה שם, למען האמת.‬
‫אבל הופתעתי לראות אותך.‬
‫נתת לה להימלט?‬ ‫-כמובן.‬
‫אנשים גססו על הרצפה ואני רופאה, אילונקה.‬
‫אני הבאתי למעצרה של ג'וליה‬ ‫שלוש פעמים לאורך השנים.‬
‫הסגת גבול, פריצה, הטרדה.‬
‫הלוואי שהיית מכבדת אותי‬ ‫מספיק כדי לא ללכת מאחורי גבי.‬
‫זה שאת מתייחסת אליה כאל חברה.‬
‫ואליי כ…‬
‫מה שאת חושבת עליי.‬
‫היא הסיבה לכך שבאתי הנה.‬
‫היא ניצחה את זה. היא הבריאה.‬
‫לא משנה מה את חושבת עליה‬ ‫או מה שהיא עשתה מאז,‬
‫את לא יכולה להכחיש את זה.‬
‫יש פה משהו.‬
‫אין כאן כלום.‬
‫היא לא שונה מסנדרה.‬
‫העניין בקשר לג'וליה‬ ‫והאנשים האחרים שפגשתי לאורך השנים הוא…‬
‫שהם לא מסוגלים‬ ‫לקבל את העובדה שפשוט היה להם מזל.‬
‫אבל לכולם מגיע הזמן.‬
‫מה זה אומר?‬ ‫-אני חושבת שזה ברור מאליו.‬
‫ההסלמה, הפריצות.‬
‫היא ניסתה להרעיל אותך אתמול בלילה.‬
‫לא כדי להציל אותך.‬
‫כדי להציל את עצמה.‬
‫היא חולה שוב.‬
‫והקסם שהיא חושבת שהיא גילתה ב־68,‬
‫הוא נשחק.‬
‫אז היא עושה את זה שוב‬ ‫בעזרת המדריך של הפראגון.‬
‫אמרת שלא ידעת כלום על פראגון.‬
‫כן, כי אין צורך לדבר על כך שוב‬
‫או לתת לרעיונות החולניים האלה‬ ‫להתרוצץ בראשם של אנשים כמוך,‬
‫שניתן להפוך אותם לנואשים.‬
‫אבל אני לא כמוהם.‬
‫אני לא טיפשה.‬ ‫-את לא.‬
‫הרעיונות האלה, הם…‬
‫הם כמו סרטן.‬
‫ברגע שהם נתפסים…‬
‫לא משנה בת כמה את‬
‫או כמה את חכמה או לא.‬
‫כולנו בסכנה כזו או אחרת.‬
‫בבקשה…‬
‫בבקשה, אל תספרי לאחרים על מה שעשיתי.‬
‫למה לא?‬
‫הם לא אמורים לדעת?‬
‫את היית רוצה לדעת.‬
‫אני חושבת…‬
‫אני חושבת שאני… אלך הביתה.‬
‫אבא שלי יגיע היום ליום המשפחות.‬
‫אני חושבת שאני אחזור איתו.‬
‫זה תלוי בך, כמובן.‬
‫אני פשוט…‬
‫אני ממש מצטערת.‬
‫מה אתה עושה?‬
‫כלום.‬
‫זה שום דבר.‬
‫יכולות מוטוריות.‬
‫איך הולך?‬
‫תפסתי את הדבר הזה די טוב,‬
‫בערך שבע מתוך עשר פעמים,‬
‫אבל לפעמים אני מפספס אותו.‬
‫בוא הנה.‬
‫נדמה לי שעין שמאל שלי…‬
‫אני לא רואה טוב בעין שמאל.‬
‫בסדר.‬
‫זה בסדר.‬ ‫-אלוהים, ידעתי שזה יבוא.‬
‫כן.‬
‫פשוט זה לא לוקח הרבה זמן‬
‫אחרי שהראייה מושפעת.‬
‫אני יודעת.‬
‫ויש שטח מת.‬
‫בטח, יש את זה. ואז…‬
‫הוא גדל.‬
‫מעולה, אבל…‬
‫אבל יש…‬
‫יש שם צל.‬
‫באמת. זה…‬
‫בזווית העין שלי, ממש שם.‬
‫זה כאילו…‬
‫כמו מה שטריסטן דיברה עליו.‬
‫מה שאניה דיברה עליו.‬
‫כן.‬
‫ואני רואה אותו זז.‬
‫קרוב יותר.‬
‫ולפעמים זה נראה כמו בן אדם.‬ ‫לפעמים זה נראה כמו…‬
‫צורה, אבל זה…‬
‫זה שם.‬
‫אני רואה את זה.‬
‫לעזאזל.‬
‫כן.‬
‫בוא הנה.‬
‫אם את צריכה משהו, כל דבר. רק תתקשרי.‬
‫בסדר? אני שומר על הגב שלך.‬ ‫-בסדר.‬
‫אל תיעלמי.‬
‫אני אוהב אותך, יצורה.‬
‫אני כל כך שמח בשבילך.‬
‫כשתדברי על השהות שלך כאן,‬
‫אני רוצה שתמציאי את הסיפור הכי גדול‬
‫ומטורף שאת יכולה.‬
‫אנחנו אוהבים אותך.‬
‫היי.‬
‫תני לי לראות אותך. מבט אחד טוב, בבקשה.‬
‫אתה תוכל לראות אותי שוב.‬
‫אני מצטערת.‬
‫אני לא.‬
‫תתמקדי בטיפולים שלך, בסדר?‬
‫זה מה שאת יכולה לעשות בשבילי.‬
‫לא משנה מה יש לך, תכסחי לזה את הצורה.‬
‫אני לא יודעת איך לעשות את זה.‬
‫אני לא רוצה ללכת.‬
‫היי, אפשר לדבר איתך?‬
‫מה קרה לה?‬
‫טוק טוק.‬
‫מעניין מה הם שלחו הפעם.‬
‫רוצה שאעלה לך משהו?‬
‫זה טוב לשמור חטיפים.‬ ‫ערכת שהייה ליום משפחה.‬
‫לא, אני בסדר.‬
‫בסדר.‬
‫אתה יודע מה?‬
‫אני חושבת…‬
‫שאני רוצה להצטרף הפעם.‬ ‫-כן?‬
‫כן. המשפחה שלי כבר כאן.‬
‫עורך הדין לענייני הגירה‬ ‫אמר שזה יכול לקחת עוד כמה שבועות,‬
‫אבל מדובר רק בניירת.‬
‫הם עוד לא יודעים.‬
‫ניסינו להתקשר אליהם הבוקר,‬ ‫אבל הם עוד ישנים.‬
‫כבר אחרי חצות שם.‬
‫את בטוחה?‬
‫את בטוחה לגמרי?‬
‫אפילו תפגשי את ההורים שלי.‬
‫ההורים שלי באים.‬ ‫-כן.‬
‫ההורים שלי באים!‬
‫צדקת, הוא באמת חמוד כשהוא מחייך.‬
‫אימא!‬
‫באמת?‬
‫את באמת מתכוונת ללמד אותי?‬
‫אם אתה באמת רוצה ללמוד, כן.‬
‫אף פעם לא עשית עליי רושם של חובב צ'לו,‬ ‫אבל אני שמחה להיות מופתעת.‬
‫לעזאזל.‬
‫זאת לא אימא שלך?‬
‫תראה מה עשית, חבר.‬
‫היי.‬
‫באתם.‬ ‫-כמובן שבאנו.‬
‫היי.‬
‫זה… בית יפהפה.‬
‫נכון.‬
‫אז זו…‬
‫זו חברתי שרי.‬
‫היי. נהדר לפגוש אתכם.‬
‫נעים להכיר.‬ ‫-גם לי.‬
‫ואני לא סתם חברה. אני ארוסתו.‬
‫אנחנו מאורסים.‬
‫אחותי, את רצה.‬
‫סליחה על ההפרעה…‬
‫הד"ר אמרה לי שאת אולי…‬
‫כן.‬
‫טוב, סליחה על ההפרעה. זה רט.‬
‫הוא היה חבר קרוב של אניה.‬
‫כמובן, כן.‬
‫הוא בא בקשר לחפצים שלה,‬
‫אז אמרנו לו שהוא צריך לדבר איתך.‬
‫כן. תיכנס.‬ ‫-כן.‬
‫בסדר.‬ ‫-תודה.‬
‫היא…‬
‫היא סיפרה לנו עליך.‬
‫אז…‬
‫וזה…‬
‫זהו זה.‬
‫זו המיטה שלה.‬
‫ניסיתי להתקשר אליך לפני הלוויה שלה.‬
‫היא השאירה את המספר שלך אבל הוא היה מנותק.‬
‫כן, אני יודע, אני מניח שלא נתתי לה‬ ‫את המספר החדש כשעברנו.‬
‫איך אתה… כלומר, מה אתה עושה פה?‬
‫מודעת האבל שלה.‬
‫אני כתבתי אותה.‬ ‫-באמת?‬
‫את יודעת, קראתי אותה, וחשבתי…‬
‫מי שכתב את זה, הוא…‬
‫הוא הכיר אותה היטב.‬
‫היא דיברה עליך הרבה.‬
‫בחיי…‬
‫לא, צר לי לשמוע את זה.‬
‫לא, זה היה טוב.‬
‫היא…‬
‫היא סיפרה לי על הריב ביניכם.‬
‫אבל היא לקחה אחריות מלאה.‬ ‫-אני בטוח.‬
‫זה לא היה פשוט כל כך.‬
‫יכולתי להיות יותר טוב.‬
‫לעזאזל. כולנו יכולים להשתפר.‬
‫והיא הייתה כלבה עקשנית לפעמים, אין ספק.‬
‫אבל…‬
‫היא אהבה אותך.‬
‫תקשיב…‬
‫היא השאירה לי כמה דברים, ו…‬
‫אני יודעת שהיא הייתה רוצה‬ ‫שתקבל חלק מהדברים האלה.‬
‫אין כאן הרבה.‬
‫היא תרמה כל מיני דברים,‬ ‫אבל הדברים האחרים שלה…‬
‫לא ידעתי מה לעשות איתם,‬ ‫אבל אתה צריך לקבל את זה.‬
‫היא תיקנה את זה.‬
‫הפסל.‬
‫בחיי, היא עשתה עבודה טובה.‬
‫זה אפילו לא נראה כאילו…‬
‫אני יכולה לראות את זה?‬
‫זה נשבר לפני המון זמן.‬
‫לפני ממש הרבה זמן ו…‬
‫זה נראה כאילו היא…‬
‫קנתה אחד חדש.‬
‫לא נראה שזה תוקן.‬
‫זה פשוט פסל חדש.‬
‫את בסדר?‬
‫כן.‬
‫היא תיקנה את זה.‬
‫הינה את.‬
‫כן, סליחה. הייתי צריכה לטפל בכמה דברים.‬
‫ד"ר סטנטון אמרה שאנחנו צריכים לדבר,‬ ‫אבל היא לא אמרה במה מדובר.‬
‫את בסדר?‬
‫את רוצה לספר לי במה מדובר?‬
‫אז זה נקרא טופס העדפות.‬
‫הייתי אמורה למלא אותו לפני שבועות, אבל…‬
‫אבל לא מילאתי.‬
‫ואני רוצה שתמלא אותו איתי.‬
‫בעיקרון, זו רק רשימה של דברים שאני רוצה…‬
‫כן, אני יודע.‬
‫אני יודע מה זה טופס העדפות.‬
‫אני לא יודע‬ ‫אם אנחנו צריכים ללכת בדרך הזאת.‬
‫הגיע הזמן…‬
‫מצאתי את הספר הזה בספרייה.‬
‫הוא נקרא "השיר שלי עבור האיש‬ ‫שמעולם לא שר לי" מאת מריט מאלוי.‬
‫ויש פה שיר שנקרא "אפיטף", שאני…‬
‫אני רוצה שתקרא כשיגיע הזמן.‬
‫לא, מותק.‬
‫"כשאמות, תמסרו את מה שנשאר ממני‬
‫לילדים וזקנים שעומדים למות.‬
‫ואם אתם צריכים לבכות,‬
‫תבכו על אחיכם שהולך לצידכם ברחוב.‬
‫וכאשר תהיו זקוקים לי…‬
‫תחבקו מישהו‬
‫ותנו להם את מה שהייתם צריכים לתת לי.‬
‫אני רוצה להוריש לכם משהו.‬
‫משהו טוב יותר ממילים או צלילים.‬
‫חפשו אותי באנשים שהכרתי או אהבתי.‬
‫ואם אתם לא מסוגלים למסור אותי,‬
‫לפחות תנו לי לחיות בעיניכם‬ ‫ולא בעיני רוחכם.‬
‫תוכלו לאהוב אותי אם‬ ‫תיתנו לידיים לגעת זו בזו,‬
‫על ידי כך שתתנו לגוף לגעת בגוף,‬
‫ועל ידי שחרור ילדים שצריכים להיות חופשיים.‬
‫האהבה לא מתה. אנשים מתים.‬
‫אז כשכל מה שנותר בי זו אהבה…‬
‫תמסרו אותי."‬
‫אבא.‬
‫היי.‬
‫לאן הלכת?‬ ‫-היי.‬
‫סליחה. הייתי זקוק לאוויר צח.‬
‫זה ממש יפהפה.‬
‫באמת.‬
‫תקשיבי.‬
‫אני חושב שאנחנו צריכים לדבר.‬
‫בסדר.‬
‫כמובן, עכשיו שאמרתי את זה,‬ ‫אני לא יודעת איך להגיד‬
‫את מה שיבוא עכשיו.‬
‫אז זה…‬
‫כן.‬
‫מה עשיתי…‬ ‫-כלום.‬
‫כלום. את צריכה לדעת את זה.‬
‫אילונקה טעתה כשאמרה את מה שאמרה.‬
‫אבל זה לא אומר שמה שהיא אמרה הוא לא נכון.‬
‫לא עשית כלום.‬
‫זה מגיע כבר זמן רב.‬
‫אבל עכשיו כשזה כאן, אני לא…‬
‫אני…‬
‫אני באמת לא יודע כיצד לעשות זאת.‬
‫יש רק דרך אחת.‬
‫מילה אחר מילה.‬
‫מה השעה?‬
‫השעה 24:24.‬
‫שנמשיך לחכות?‬
‫לא.‬
‫לא נראה לי שהיא תבוא.‬
‫אני חושב שהערב זה רק אנחנו.‬
‫אני לא אוהב כיסאות ריקים ליד השולחן.‬
‫נזיז אותם הצידה, נזיז אותם מפה או משהו?‬
‫לדעתי צריך להשאיר אותם.‬
‫כדי שתמיד יהיה להם מקום פה.‬
‫יהיו עוד כיסאות ריקים, אחי.‬
‫יהיו גם פנים חדשות. תמיד יש.‬
‫לאלו שקדמו לנו,‬ ‫לאלה שיבואו אחרינו, לחיינו עכשיו,‬
‫ולאנשים שמעבר.‬
‫לאלו שקדמו לנו, לאלה שיבואו אחרינו.‬ ‫-לאלו שקדמו לנו, לאלה שיבואו אחרינו.‬
‫לחיינו עכשיו, ולאנשים שמעבר.‬ ‫-לחיינו עכשיו, ולאנשים שמעבר.‬
‫נראים או בלתי נראים, פה, אבל לא פה.‬ ‫-נראים או בלתי נראים, פה אבל לא פה.‬
‫אתם יודעים מה?‬
‫אני חושב שאסיים אותו הלילה.‬
‫סוף סוף.‬ ‫-הגיע הזמן.‬
‫תודה.‬ ‫-נראה לי שהסיפור הזה…‬
‫הסתיים.‬
‫דאסטי תמיד ידע שזה עומד לקרות.‬
‫הקולות בראש שלו נתנו לו את הקורבן הבא.‬
‫זו הייתה שילה.‬
‫עמוק בפנים, הוא תמיד ידע‬
‫שהוא יפגע בסופו של דבר באדם היקר לו מכל.‬
‫כי הוא פוגע בכולם.‬
‫בסופו של דבר.‬
‫שילה.‬
‫שי…‬
‫סליחה על האיחור.‬
‫היה לי יום קשה מאוד.‬
‫זה בסדר. קחי כיסא.‬
‫קווין יסיים אותו.‬
‫הגעת בדיוק בזמן.‬
‫באמת?‬ ‫-כן.‬
‫עשיתם את זה. נשארתם בחיים‬
‫מספיק כדי לשמוע את הסיום המרגש.‬
‫אני מצטערת על ההפרעה.‬
‫דאסטי ידע מה עליו לעשות.‬
‫הלו?‬
‫היי.‬
‫אני צריך שתבואי.‬
‫זה חשוב.‬
‫מה קורה?‬
‫זה בקשר לננסי.‬
‫אני חושב שאני יודע מה קרה לה.‬
‫אהיה שם בעוד 20 דקות.‬
‫שלום?‬
‫דאסטי?‬
‫דאסטי, אני נכנסת.‬
‫הינה את.‬
‫אני…‬
‫הסמל…‬
‫כן, גם אני ראיתי את זה.‬
‫לכן התקשרתי אלייך.‬
‫אני יודע מי הרגו את ננסי.‬
‫ואנחנו חייבים לעצור בעדם.‬
‫קדימה. את לא תאמיני.‬
‫מה זה?‬
‫תראי בעצמך.‬
‫זו שיחת צ'ט באיינשטיין.‬
‫רגע.‬
‫"ננס־פאנטס־81". זאת ננסי.‬
‫מי זה "לדזפאן"?‬
‫אלוהים.‬
‫הוא הרוצח?‬
‫כן.‬
‫אז מי זה? מי הרוצח?‬
‫סבא שלי.‬
‫אוי, אלוהים.‬
‫הוא מדבר איתה כבר שבועות.‬
‫הוא מעמיד פנים שהוא תלמיד בוולט.‬
‫וגם אימא שלי.‬
‫גם היא הרוצחת.‬
‫מה?‬
‫ואני.‬
‫דאסטי?‬
‫אני לא אעשה את זה!‬
‫אני לא…‬
‫אני לא אעשה את זה.‬
‫שילה.‬
‫דאסטי.‬
‫אני כל כך מצטערת.‬
‫אני אוהבת אותך.‬
‫אימא?‬
‫ננסי.‬
‫אני כל כך מצטערת.‬
‫ניסיתי למצוא אותך.‬
‫אני לא יודע איך כל זה התחיל.‬
‫אני רק יודע שמה שהיה בתוכה…‬
‫היא קיבלה את זה מסבא שלי.‬
‫כשהגוף שלו נעשה זקן מדי‬ ‫בשביל להרים את הפטיש,‬
‫זה עבר אליה.‬
‫וכשהיא עברה את השבץ, וכבר לא יכלה לזוז,‬
‫היא התחילה להעביר את זה אליי.‬
‫לא הייתה לך ברירה.‬
‫לא ידעת מה אתה עושה.‬
‫אבל זה בדיוק העניין…‬
‫ידעתי.‬
‫סוף סוף.‬
‫צעיר כל כך…‬
‫חזק כל כך.‬
‫לא.‬
‫אני יודעת שהוא עדיין שם.‬
‫אני יודע שדאסטי לא יפגע בי.‬
‫אני יודעת שהוא לא יפגע בי.‬
‫דאסטי הלך, ילדה.‬
‫אני יודעת שלא תפגע בי.‬
‫בבקשה.‬
‫אני לא רוצה לפגוע בך.‬
‫רק להרוג אותך.‬
‫תחבטי! תחבטי חזק!‬
‫הוא לא הרגיש את זה.‬
‫לא הרגיש את הפטיש,‬ ‫לא הרגיש את עצמו פוגע ברצפה.‬
‫אבל אם הוא תהה פעם כיצד שילה הרגישה כלפיו,‬
‫אם היה לו ספק בכך,‬
‫זה היה ברור.‬
‫ברור בכך שהיא לא חבטה בכל הכוח.‬
‫ברור בכך שהאטה את הפטיש בשנייה האחרונה‬
‫וחסה על חייו האומללים.‬
‫הוא סיפר את כל האמת למשטרה ולתובע המחוזי.‬
‫והוא נמצא לא אחראי למעשיו בעקבות אי שפיות.‬
‫מילים שהוא מעולם לא הצליח להסכים איתן.‬
‫הם מצאו עשרות גופות במערה הזאת.‬
‫חלקן נהרגו עוד לפני שסבו נולד.‬
‫אין תשובות קלות במקרה הזה,‬ ‫ואיש לא רצה להאמין‬
‫ברוצח סדרתי אלמותי.‬
‫אבל זה לא היה חשוב.‬
‫מה שחשוב זה שהיא בטוחה.‬
‫הוא לא הולך לפגוע בעוד בחורה אי פעם.‬
‫אפשר…‬
‫אפשר לקבל את המוזיקה שלי, בבקשה?‬
‫קצת יותר חזק, בבקשה.‬
‫מושלם.‬
‫הינה.‬
‫זהו זה.‬
‫זה הסוף. כולכם יכולים למות עכשיו.‬
‫אני לא בטוחה לגבי הסיום הזה…‬
‫הסיום הזה לא מוצא חן בעיניי.‬
‫את מדברת, פולאק?‬ ‫השארת את כולנו באוויר עם "מכשפה".‬
‫קדימה. בואי נסיים את זה הלילה.‬
‫נראה אם את יכולה להצליח בנחיתה.‬
‫בסדר.‬
‫אם אתם זוכרים, אימני הייתה מכשפה.‬
‫והיא חזתה בלילה.‬
‫והיה לה חזיון לעתיד.‬
‫ילד עמד למות.‬
‫אבל היא עצרה את זה.‬
‫במחיר נוראי.‬
‫והיא גרמה לכך שיירו בחברתה סקוטי.‬
‫הצילו!‬
‫על ידי שינוי העתיד,‬
‫היא מתחה את היקום לקצה גבול היכולת.‬
‫ועכשיו היקום החל לחזור למקומו.‬
‫בבקשה.‬
‫הצילו!‬
‫תעזרו לי! מישהו?‬
‫בבקשה.‬
‫אילו רק…‬
‫בשפה האנגלית‬ ‫כנראה אין שתי מילים יותר חסרות תועלת‬
‫וחסרות אונים מ"אילו רק".‬
‫אילו רק עשתה ככה, או חשבה ככה,‬
‫או אם היא הייתה מבינה את זה מוקדם יותר…‬
‫זה העניין.‬
‫התשובה תמיד זהה.‬
‫היקום לא מתרגש מ"אילו רק".‬
‫אפשר לומר את זה כמה שתרצו.‬
‫אילו רק זה לא היה ככה.‬
‫אבל התשובה היא תמיד… "אבל זה כן."‬
‫אימני ניסתה לשנות את העתיד,‬
‫אך העתיד קבוע, בדיוק כמו העבר.‬
‫היא לא יכלה לשנות את העבר.‬
‫היא לא יכלה לשנות את העתיד.‬
‫את עדיין צריכה להיות פה.‬
‫אבל אולי, רק אולי…‬
‫היא יכולה לתקן את הטעות.‬
‫אימא?‬
‫איפה אנחנו?‬
‫בבית.‬
‫אני לא מזהה את העצים האלה.‬
‫מפני שאף פעם לא נכנסת כל כך עמוק ליער.‬
‫את לא זוכרת מאיפה באנו?‬
‫לא.‬
‫אני לא זוכרת.‬
‫ספרי לי מה את זוכרת.‬
‫הראש שלי מרגיש מוזר.‬
‫למה הראש שלי מרגיש מוזר?‬
‫בואי נחזור בדרך ממנה באת.‬
‫כל כך נחמד פה.‬
‫את יודעת איפה אנחנו עכשיו?‬
‫כן.‬
‫זה בסדר.‬
‫תסתכלי למטה. זה בטוח.‬
‫אני מתה?‬
‫את עדיין בחיים, אבל עשית צעד מחוץ לחיים.‬
‫ואני עשיתי צעד לקראת החיים‬ ‫כדי לפגוש אותך כאן.‬
‫את לא יכולה לרפא אותה, לא בעצמך.‬
‫אני זקוקה לעזרתך.‬
‫את מבקשת בלי לדעת מה את מבקשת.‬
‫אף אחד לא יכול להקים מתים לתחייה, אימני.‬
‫אבל היא לא מתה.‬ ‫-אני לא מדברת עליה.‬
‫אני אמות אם ארפא אותה.‬
‫את לא צריכה לעשות את זה, אימני.‬
‫כן, פישלת.‬
‫כולנו מפשלים.‬
‫אבל כל החיים עוד לפנייך.‬
‫באת לשכנע אותי לרדת מזה.‬
‫כמובן. אני אימא שלך.‬
‫קיבלתי החלטה.‬
‫אני לא מתכוונת לשנות אותה.‬
‫ברור שלא.‬
‫את הבת שלי.‬
‫כל כך טוב לראות אותך.‬
‫אני אהיה ביער הזה.‬
‫אני ארקוד עם הגחליליות, מותק.‬
‫אני מחכה לך.‬
‫אז אם את מתכוונת לבקש…‬
‫תבקשי ממני עכשיו.‬
‫תעזרי לי, אימא.‬
‫עזרי לי לרפא אותה.‬
‫תודה.‬
‫את חייבת לחזור עכשיו, אימני.‬
‫אחרת שתיכן תמותו.‬
‫הדרך היחידה לחזור היא דרכו.‬ ‫קר ועמוק בפנים.‬
‫הכי טוב שתקפצי.‬
‫עכשיו לכי.‬
‫ואני אראה אותך כשנתראה.‬
‫אימני?‬
‫איך הגעת לכאן?‬
‫לא יכולתי להשאיר אותך שם לבד.‬
‫אני מנסה לחזור כבר…‬
‫ימים, אולי יותר, אני…‬
‫שלי נראה ככה בהתחלה.‬
‫אבל עכשיו…‬
‫הוא התחיל להיעלם.‬
‫אני חושבת שברגע שהוא ייעלם, אני…‬
‫אני אצוף מכאן.‬
‫מה את עושה כאן?‬
‫את לא אמורה למות.‬
‫זה בסדר.‬
‫זו לא אשמתך.‬
‫ככל שאני נאחזת יותר בדבר הזה,‬
‫כך אני מבינה שזה בסדר לשחרר.‬
‫באתי לכאן מסיבה מסוימת.‬
‫ואני צריכה שפשוט…‬
‫תתני לי לעשות את זה, בסדר?‬
‫קחי את זה.‬
‫מה יקרה לך?‬
‫אני ארקוד עם הגחליליות.‬
‫האם אזכור את זה?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫אבל…‬
‫אם תוכלי, תנסי לזכור, בבקשה…‬
‫תזכרי אותי.‬
‫אני מצטערת, אני לא יכולה.‬
‫אני מצטערת.‬
‫אני מצטערת, אני… לא יכולה.‬
‫אני פשוט לא יכולה.‬
‫סקוטי פקחה את עיניה.‬
‫היא לא יכלה לראות בבירור בהתחלה‬ ‫ולא השתמשה בעיניים שלה כבר ימים.‬
‫אבל כשראייתה חזרה…‬
‫היא ראתה את אימני.‬
‫היא נראתה ישנה,‬
‫פרט לחיוך הקטנטן על פניה.‬
‫סקוטי כבר שכחה את כל מה שקרה.‬
‫זה כבר התפוגג, כמו נשימה על מראה.‬
‫גם כשהיא ניסתה להיאחז בזיכרון הזה,‬
‫הוא החליק בין אצבעותיה כמו מים.‬
‫סקוטי התעקשה‬ ‫ללוות את הגופה של אימני עד לחדר המתים.‬
‫האחיות אמרו לא בהתחלה,‬
‫אך לא לאורך זמן, כי תסמכו עליי‬
‫כשאני אומרת שהיא יכולה להיות כלבה עקשנית‬
‫כשהיא רוצה להיות.‬
‫הלוויה הייתה ענקית.‬
‫אנשים מילאו את כל האודיטוריום.‬
‫אבל החברים שלה הרגישו שזה לא בסדר.‬
‫החברים האמיתיים שלה.‬
‫שהחליטו לעשות משהו טוב יותר,‬
‫אימני ובן.‬ ‫-שימו לב מסביב.‬
‫הם הכירו זה את זה לחמש שניות בערך.‬
‫אז? הזמן הוא אשליה. ושני אלה הרגישו את זה.‬
‫שימי לב מחורבן מסביב.‬
‫כן. בעוד כמה ימים‬
‫והיו מתרוצצים שם מיני־אימני או בייבי־בן.‬
‫אין בך שום רומנטיקה, שרי.‬
‫תני לי לסיים את זה.‬ ‫אני אראה לך איך עושים את זה.‬
‫הם בנו אנדרטה יפהפייה.‬
‫והם השאירו שם דברים קרובים לליבם.‬
‫וגם לוק ובקי היו שם.‬
‫אחי. בקי מתה.‬
‫זה היה סיפור שלם.‬
‫הם מאוהבים עכשיו, והם כבר לא העיקר.‬
‫מדובר בכבוד לחברים,‬ ‫לכבד את אלה שהלכו לפנינו,‬
‫וזה מה שהם עשו.‬
‫תכשיט אחד, זיכרון אחד,‬
‫מחווה אחת, צחוק אחד,‬
‫דמעה אחת בכל פעם.‬
‫וזה לא הכול.‬
‫סקוטי עשתה עוד דבר אחד למען חברתה.‬
‫היא ידעה איפה היא רוצה להיות יותר מכול.‬
‫הרעיון הגיע לסקוטי בחלום.‬
‫למרות שבאותו הרגע,‬ ‫החלום הזה הרגיש כה אמיתי.‬
‫"אולי כל החלומות אמיתיים", היא חשבה.‬
‫"אולי הם רק חלונות."‬
‫חבר'ה?‬
‫אתם רואים את זה?‬
‫זה היה חלון לעולם אחר.‬
‫ממד חלופי.‬
‫מרחב לימינלי.‬
‫העולם שמעבר.‬
‫יש שמכנים אותו, "העולם הבא".‬
‫תודה.‬
‫מה שזה לא היה, מתי שזה לא היה,‬
‫איפה שזה לא היה…‬
‫אימני לא הרגישה מתה.‬
‫למעשה, היא הרגישה די בסדר.‬
‫והיא לא הייתה לבדה.‬
‫אימא שלה הייתה שם.‬
‫וגם בן.‬
‫כי לפעמים לא מקבלים הזדמנות לאהבה בחיים.‬
‫אבל זה לא אומר שהמשחק נגמר.‬
‫והיו שם הרבה פרצופים שאימני לא הכירה.‬
‫אבל איכשהו, ליבה הכיר את כולם.‬
‫וכך הדרך המשיכה.‬
‫ואימני המשיכה.‬
‫כי זה מה שאנשים עושים. הם ממשיכים.‬
‫חבריה לעולם לא יידעו בוודאות‬
‫אם מה שהם ראו היה רק בדמיון שלהם.‬
‫אבל אם זה היה חלום,‬ ‫זה היה חלום שכולם חלקו.‬
‫ואין דבר אמיתי יותר מזה.‬
‫יש לי משהו לספר לכם.‬
‫אתמול בלילה אני…‬
‫עשיתי משהו…‬
‫רע מאוד.‬
‫אבל אגיע לזה.‬
‫מוקדם יותר היום, היה לי אורח.‬
‫הידיד של אניה, רט. אתם זוכרים את רט?‬
‫הוא בא לחדר ו…‬
‫חשבתי שהוא צריך לקבל כמה מהדברים שלה.‬
‫והיה לה פסל של בלרינה,‬
‫והרגל הייתה חסרה.‬
‫אבל כשמצאתי אותו, הוא היה מתוקן.‬
‫הוא הורכב בחזרה.‬
‫היי.‬
‫אני חושב שאלך בדרך הארוכה למעלה.‬
‫רוצה להצטרף?‬
‫כן.‬
‫אהבתי את הסיפור שלך.‬ ‫-אהבתי את שלך.‬
‫רק לא את הסוף.‬
‫חוץ מזה ש…‬
‫אני לא יודעת.‬
‫אני חושבת שהיית קצת קשוח עם דאסטי.‬
‫הרעיון שהוא יהיה לבד עד סוף חייו…‬
‫כדי שלא יפגע באנשים שיקרים לו.‬
‫כי הוא תמיד פוגע באנשים היקרים לליבו.‬
‫אני לא יודעת אם אפשר‬
‫לא לפגוע באנשים החשובים לך.‬
‫זה לא אומר שעליך להיות לבד.‬
‫נפרדתי מקת'רין.‬
‫אני מצטערת.‬ ‫-לא, זה היה צריך להיעשות.‬
‫זה לא היה הוגן כלפי שנינו.‬
‫חוץ מזה, יש…‬
‫יש מישהי אחרת…‬
‫ואני לא יכול לשקר בנוגע לזה יותר.‬
‫אפילו אחרי ש…‬
‫סיכנתי את כולנו?‬
‫עשית את מה שעשית מתוך תקווה.‬
‫כי זו מי שאת.‬
‫את תקווה והיית כזו מאז שהגעת לכאן.‬
‫מה עוד יכול להיות הסימן של אניה?‬
‫מה עוד יכולה להיות המשמעות של הפסל?‬
‫אם לא תקווה?‬
‫אז צדקת.‬
‫צדקת לאורך כל הדרך.‬ ‫-אבל, קווין, אני…‬
‫כלומר, אני לא…‬
‫אני לא יודעת איך אנחנו יכולים…‬
‫אני עומדת למות.‬
‫גם אני.‬
‫אבל חשבתי שלמות‬ ‫זו סיבה ממש מחורבנת לא לחיות.‬
‫- התעשיין אוסקר פרילן‬ ‫חושף אחוזה חדשה ועצומה -‬
‫תרגום כתוביות: רועי שרון‬