СЕРІАЛ NETFLIX
Тут багато різних днів.
Бувають добрі дні, бувають погані.
Але такі, як сьогодні, трапляються вкрай рідко.
Я мала переконатися.
Ми зробили додаткові аналізи, і ось твоя ендоскопія…
У тонкому кишківнику ще є поліпи й пошкодження,
але їх менше, ніж під час вступу сюди.
Значить, ти одужуєш.
Отже, невиліковний діагноз був помилкою.
І значить…
ти повернешся додому.
Стривайте.
У мене периферична Т-клітинна лімфома.
Я бачила поліпи на своїй першій ендоскопії,
і після хіміотерапії поліпи стали ще гіршими.
Мені сказали, що я вмираю.
Коли тебе привезли сюди, ефект від хіміотерапії пройшов не відразу.
Але тепер видно, що тіло відновлюється.
Я не вмираю?
Ми всі вмираємо, Сандро.
Кожен із нас.
Але прямо зараз у тебе немає смертельної лімфоми.
Вибачте.
Я не знаю, чому я так почуваюся.
Як би ти не почувалася, це нормально.
Що б ти зараз не відчувала, це правильно.
Але це чудова новина, Сандро.
Як я їм скажу?
Що мені сказати?
Ось ти де.
Доброго ранку.
Як я сюди потрапив?
Ти був не в собі, тому я привела тебе сюди.
Таке вже було, що я був там.
І неодноразово.
Відтоді, як ми знайшли те місце…
Більшість ночей я там прокидаюся.
І прослизаю назад до себе в кімнату.
Це моторошно, зрозуміло?
Я навіть прокидався в тому ліжку, що внизу.
І запах просто…
Це божевілля.
Сни, лунатизм.
Напевно, ліки.
Від наших ліків коридори не виглядають інакше.
Не ліки змушують мене бачити людей у коридорах,
у кімнаті, у клятому дзеркалі.
Думаю, ти розумієш, про що я, Кевіне.
Отже, будь ласка.
Не змушуй мене думати, що я збожеволіла.
Гаразд.
Так. Я також бачу.
Іноді кімнати змінюються.
І стіни змінюються.
Іноді чуєш шум, обертаєшся.
І ти не один.
А коли до тебе хтось підходить
з темряви чи з каміна.
Піднімаєш очі й бачиш стару людину…
Жінку?
Чоловіка.
Старий. У нього сиве волосся.
Так, я його бачила.
Але найчастіше бачу її.
Стару.
А ще в неї такі…
молочні очі.
Ти її колись бачив?
Не так часто, як його, але…
одним оком.
Так.
Зберемо всіх у бібліотеці.
-Боже мій. Що? -Одягайся.
Термінові збори. Бібліотека.
Усе гаразд?
Усе…
Усе гаразд, Ілонко?
Так, усе…
-гаразд. -Боже.
ЗРОБИ ГУЧНІШЕ
Чорт.
Уже не зачинено.
Закладаюся, ввечері знову закриє.
-Ти в нормі, Сандро? -У нормі.
У чому річ?
Вибачте, але не уявляю, про що ви.
Серйозно. Без жартів.
Хто-небудь бачив мінливі коридори чи привиди стариганів?
Ні.
Вибачте, ні, нічого такого.
Я теж. Я б збрехала, якби думала, що це смішно,
але ж це не смішно, так?
Серйозно?
Старі коридори з квітами та ліхтарями?
Старий та стара?
Має молочні очі.
-Так, катаракта. -Катаракта.
І вона постійно повторює, що хоче їсти.
Ні.
Я нічого такого не бачив.
Це якесь безглуздя.
Якби ми побачили привидів, це було б чудово, так?
Хіба ми цього не чекаємо? Знаку?
Так, але я нічого не розумію.
Як ти й казала, у місці, де стільки молодих людей вмирає
завчасно з незакінченими справами,
єдині привиди, яких ти бачиш, це двоє старих.
Ми обоє їх бачили.
-Ми обоє… -Французькою є слово.
Коли люди близькі, вони мають спільну…
«Folie à deux». Спільна омана на двох.
Знаєш французьку?
Ні, але так називалася серія «Секретних матеріалів»,
і вона була крута.
Тож ніхто з вас не бачив?
Ніхто? Ми обоє просто божевільні?
-Може, це не… -Що?
-Не божевільні? -Може, це не привид.
Мама розповідала мені історію, яку розповідала її бабуся.
Це казка проти ночі…
«Toshi no taberu hito».
Це означає «пожирач років».
Він виглядав як стара.
Він був там, де люди скоро помруть,
і під’їдав роки, яких у них не буде.
Тобто мама тобі розповідала такі казки на ніч?
Ну, вона так сумувала.
Вона розповіла мені це після смерті батька.
Але якщо пожирач існує, йому б тут сподобалося.
На нас чекало б ще стільки років.
Справжній бенкет для нього.
Кевін та Ілонка можуть помилятися.
Або жахи, або вони перестаралися з ліками й бачать те, чого немає.
А потім розповідають одне одному.
Не треба забувати другу частину договору.
Ми чекаємо знаків, але зберігаємо спокій.
Доказ.
У цьому вся суть договору, так?
Ні. Тут коїться більше.
Я повинна вам дещо сказати, хоча обіцяла нікому не говорити.
Хочете доказів, що тут усе непросто?
У мене є.
Ритуал спрацював.
Стентон визнала це.
Один із нас вилікувався.
Хтось із нас поїде додому.
Мені здається…
Вибачте мені.
Але я гадаю, що це я.
Може пощастити й вам.
Але треба повірити і зробити все правильно.
-Стій. То ти зцілена? -Якого біса, Ілонко?
Чекайте, народ.
Я так думаю.
Я відчуваю.
Я знаю, що ритуал спрацював, і ми маємо його повторити.
Гадаю… Це не смішно.
Ні, вона має рацію. Дехто їде додому.
Стентон так сказала.
Що в біса значить, хтось їде додому?
Це я.
Сандро, слухай.
Ми всі хочемо, щоби це були ми.
У тому й річ. Це можемо бути всі ми, але ми повинні повірити…
Ні, це насправді я.
Завтра я їду додому. Бабуся й дідусь уже їдуть сюди.
І це був не ритуал, а помилковий діагноз.
Мені зробили ендоскопію за тиждень до цього безглуздого ритуалу,
і мені поставили неправильний діагноз із самого початку.
А в мене якась інша хвороба кишківника,
тож треба знову здавати аналізи,
проходити випробування, лікування й таке інше.
Мені шкода, але ні.
Ритуал не спрацював.
Ні. Може, він просто спрацював інакше.
Річ не лише в цьому. А…
Є знаки. Вони в нас були. Ми…
Спенс чув голос з інтеркому в палаті Трістан.
Вони вказують на нас. Вони ведуть нас на ритуал.
То теж була я.
Вибач.
Це була я з інтеркому. Ти казав, що… втратив віру,
і я подумала трохи підштовхнути тебе.
Тільки щоб дати тобі надію.
Господь цього хотів би.
Привіт?
Спенсе.
Слухай.
-Хтось у палаті реанімації. -Що?
Там хтось є, а двері замкнені.
-Двері ніколи не замикають. -Вони замкнені.
Боже мій.
Я знаю, що була неправа. Це дуже нерозумно.
І мені дуже шкода.
У мене в голові якийсь хаос. Я така рада,
але мені дуже соромно…
Я нікуди не хочу їхати, але й чекаю не дочекаюся, коли поїду.
І я просто…
жахливо почуваюся.
Ілонко! Привіт.
Привіт, Кетрін.
Знаю, сімейний день тільки завтра, але я не могла дочекатися.
Ти маєш це побачити.
Я взагалі поспішаю.
О ні. Це забере лише секунду.
Я така рада, що тебе зустріла, бо зрештою отримала.
Ось.
Я знаю, як він нервував…
через свій вигляд,
а я йому все говорила, що він виглядає супер.
Але ти глянь на нього.
До речі, він сказав, що днями ви ходили на пляж.
Як мені туди дістатися? Хотілося б заздалегідь
приготувати там дещо, здивувати його.
Треба просто…
Ну, тобі…
Потрібно…
Якого біса. Серйозно?
-Що? -Та що з тобою таке?
Ти думаєш, тут клятий заміський клуб?
Це хоспіс.
Тут усі дуже хворі.
А ти хочеш показати йому фотку,
де на ньому десять кілограмів гриму?
Я знаю, я його фарбувала. Щоб він виглядав, як нормальний.
Але я не хотіла…
Ти хоч розумієш, як на нього тиснеш?
Як йому важко прикидатися перед тобою
кожного разу.
Він тобі про це не каже,
бо не хоче ще більше турбувати.
А тепер ти чого хочеш?
Повести його на пляж на пікнік,
щоб він удавав, що йому не боляче,
аби здавалося, що все нормально?
Він помирає, Кетрін.
Він помирає, і це несправедливо.
А це й так тяжко. Без того, щоб дбати про тебе
й корчити із себе сміливця,
аби ти жила своїм життям.
Гей!
Ілонко, якого біса ти твориш?
Що трапилося?
Мені треба десь зупинитись. Я не можу повернутися.
Індіє, приготуй ліжко для Ілонки.
Що? Що трапилося?
Це не я.
Це не я. Не вийшло.
Це не я.
Ілонка збожеволіла.
Так.
Що?
Ілонка.
-Що Ілонка? -Ти знаєш, про що я.
-Чого ти від мене хочеш? -Того, чого ти хочеш.
Я не розлучуся з Кетрін.
Бачиш? Бачиш, я цього не казав.
Я сказав робити, що хочеш,
а ти одразу: «Я не розлучуся з Кетрін».
Мені скільки лишилося? Кілька місяців?
І мені просто порвати з нею? Господи.
Зараз вона дівчина з хворим хлопцем,
а незабаром буде дівчиною без хлопця.
Кому ти допомагаєш, продовжуючи стосунки?
Ми знаємо, чого ти хочеш.
Кого ти справді хочеш.
Знаєш, чому я не закінчую свої історії?
Бо ти козел.
Ти дражниш сюжетом.
Як тільки люди дізнаються кінець…
усе інше забувається.
Скоро я залишуся лише спогадом.
А я хочу бути добрим спогадом…
для всіх.
А тим паче для неї.
Вона на це заслужила.
Не шикарно, але…
цілком достатньо.
Принесу тобі їжі та постільну білизну.
Дякую…
Я не знаю, що роблю.
Може, на одну-дві ночі, доки обміркую.
Не хвилюйся. Слухай.
Нам потрібно поговорити.
Мені краще повернутись.
Якщо Стентон помітить,
я не хочу, щоби ви мали проблеми.
У мене бували проблеми гірші, ніж Джорджина Стентон.
А повернення назад…
Про це я хочу поговорити.
Як на мене, «Брайткліфф» особливий.
-Мабуть, ні. -Не треба.
Не інтерпретуй неправильно те, що сталося чи не сталося.
Це особливе місце.
Там є сила й енергія,
яких немає ніде у світі.
Повір мені.
-Я шукала. -Але нічого не вийшло.
-Нічого. -Ти цього не знаєш.
Може, спрацювало, може й ні. Але можливо.
Я знаю. Знаю, що…
Я найкраще знаю, що ритуал працює.
Ти мене чуєш? Я точно знаю.
Краще, ніж будь-хто.
Хто ви?
Ти розумна дівчинка.
Ілонко, це спадало тобі на думку щонайменше раз.
Ну ж бо, розумнице.
Подивіться на мене і скажи, хто я.
Подивися як слід.
Ви Джулія Джейн?
Я знала, що ти розумна дівчинка.
Ти шукала мене.
Ти знайшла мене, бо мала рацію.
Ти в усьому маєш рацію.
То ви скажете, куди ми?
Так. Я знаю, що це безумство,
і що ти багато разів почувався самотнім.
Іноді забуваю, що ти мало спілкувався,
тому подумав, що тобі варто тут побувати.
Це ціла спільнота.
Настав час познайомитися. Ходімо.
-Ось і він. -Привіт.
-Привіт.
Це Спенс.
-Привіт, Спенсе. -Привіт, Спенсе.
Спенсе, знайомся. Бренді, Джулі, Тоні,
Браян та Ліза.
Що ви робите?
Піцу чекаємо, а потім гратимемо.
А ще…
На вихідних буде мітинг на Капітолійському пагорбі.
І ми представлятимемо нас.
Ми малюємо плакати, допомагаємо Гленну з промовою.
Тільки не кажи, що виголосиш промову.
Звичайно, виголошу.
Гленн використовує слова, як деякі кийок.
Ти знаєш, мені подобаються твої проповіді,
але ця трохи незграбна.
Вибач. Дуже незграбна для тебе, Джулі?
Наша боротьба за те, щоб нас приймали за людей?
Футболки.
Страшні футболки.
Спенсе, хочеш щось випити?
Змінюю випивку на допомогу, якщо хочеш.
Можеш допомогти з футболками або плакатами.
Чим можу бути корисний?
Тоді хапай пензель.
А коли закінчимо,
накуримося і гратимемо в слова.
-До роботи. -О так.
Ще хочеш?
Ні, але було дуже смачно.
Це найкраща їжа, яку ти коли-небудь скуштуєш.
Чому ви мені не сказали?
Я сказала, коли настав час.
Ритуал спрацював для вас.
Він працює.
Так.
Я доказ.
Нам треба багато чого обговорити.
Ти вже знаєш найцікавіше.
Коли я пішла, я жила щосили й добре.
Коли я стала старшою, я захотіла поділитися дивом.
Я почала свою справу,
бо хотіла краще зрозуміти.
Я хотіла подарувати цю цілющу енергію світу.
Але важко було повернутися на територію.
У лісах добре, струмок чудовий.
Але справжня магія цього місця —
там, де збудовано цей будинок.
Стентон не пускає вас назад?
Можливо, я зачепила струну її душі.
Я все перепробувала. Хотіла волонтером у хоспіс.
Робила щедрі пожертвування.
Але вона все одно не дає нормальний доступ до будинку.
І ми намагаємося ставитися до цього з повагою.
І я розумію історію цього місця…
«Парагон» і такі люди, як я.
Ми з тобою дуже схожі, Ілонко.
У тебе навіть той самий рак, що був у мене.
Не знаю. Я просто…
Я хочу тобі допомогти.
Знаєш що? Зробімо це.
Пропоную піти туди разом після «Клубу опівночі»,
коли всі заснуть,
ти спустиш мене до підвалу.
Там перетинаються лей-лінії. Це центр енергії.
Ти пустиш мене туди, і в мене буде все, що мені потрібне.
Усе, що вам потрібне для чого?
Щоб зцілити тебе,
світле дівча.
Ну ось.
Я радий, що ти прийшов сьогодні. Сподіваюся, тобі сподобалося.
Дякую.
Це було круто.
Можна питання?
Як у вас вийшло?
Бути геєм? Я просто так народився.
Пробач. Ти мав на увазі гру в слова?
Це об’єктивно гарна гра на вечірках.
Ні, я маю на увазі стати активістом.
Один мій добрий друг.
Але його більше нема.
Там…
Здавалося, там ніхто не боїться…
нічого.
Навіть коли я їм сказав…
що хворий на СНІД, вони…
вони не виглядали зляканими.
Страх подібний до радіації.
Коли проводиш достатньо часу поряд із ним, він змінює тебе генетично.
Ми втратили багатьох із нас.
Дуже, дуже багатьох.
Багато порожніх стільців і порожніх столів, а світ…
Світ байдужий до нас у кращому разі, а в гіршому лякається нас.
Тому багато хто з нас ховався… дуже довго.
Я теж.
Тому тепер…
більше ніж будь-коли нам треба бути помітними.
Раян мене цього навчив.
Багато чого навчив.
І тому ми це робимо.
Тому сьогодні ніхто не здавався наляканим.
Бо навіть якщо нам страшно, ми вибираємо не боятися.
Бо кожен із нас колись помре.
Але перед цим ми всі заслуговуємо на любов.
Я такий радий, що вона не замкнула двері.
Було б особливо жорстоко, якби двері були замкнені.
Усе добре, Спенсе?
Так, просто…
Дивлюсь на стільці, порожні стільці.
Майже половини немає.
Привіт.
-Я не знала, чи варто… -Краще сідай за стіл.
Просто всі страшенно злі на мене?
Ні. Ні краплі.
Я така рада за тебе.
Я теж. Йди сюди.
Мені просто потрібен був час, щоб підняти відвислу щелепу з підлоги.
Я теж за тебе радий.
Ми любимо тебе.
І ми любимо світ, де ти є.
Отже, будь тут, скільки зможеш, зрозуміла?
Я так сильно тебе люблю, люба.
Але якщо хоч подумаєш дякувати за це Ісусу,
я переслідуватиму тебе вдвічі страшніше, бо я точно це робитиму
після витівки з інтеркомом. Ти заслужила.
Не найкращий мій вчинок.
Привіт.
Мені…
Мені дуже шкода.
Сандро, пробач мені, і…
І ти пробач мені, Кевіне.
Мені дуже шкода.
Я дуже рада, що ти тут.
Я також рада.
За тебе.
Сідайте вже, будь ласка. Сьогодні розповідаю я.
Розкажу від щирого серця.
За тих, хто був, хто прийде потім.
За нас і за тих, хто не з нами.
-За тих, хто був, хто прийде потім. -Хто прийде потім.
-За нас і за тих, хто не з нами. -Хто не з нами.
За видимих і невидимих.
Хто тут, але не тут.
-За видимих і невидимих. -Хто тут, але не тут.
Те, що я хочу розповісти, насправді лякає мене до смерті.
Історія про те, як знаєш, куди йдеш, навіть ще не потрапивши туди.
Це історія про боротьбу за майбутнє, якого хочеш,
а не за майбутнє, яке тобі судилося,
бо доля зміниться.
Думаю, що ми сьогодні це зрозуміли.
Я назвав цю історію…
«Вічний ворог».
Ця історія про час і страх.
З моменту народження нами керує час.
Він дозволяє нам рости, вирости.
Ми вчимося, знаходимо роботу, закохуємося.
Час дозволяє нам робити все це. Але наприкінці він убиває нас.
Це Рел.
Він диявольськи гарний, божевільно привабливий.
Навіть не віриться, що він не модель.
Ми зрозуміли.
Незважаючи на привабливість, друзів у нього мало.
Рел перейшов у новий університет
в іншому місті, і він там лише три тижні,
але декого він дуже хоче краще дізнатися.
Крістофер Перрі, місцевий геній.
Кожен день із того часу, як Рел сюди потрапив,
він тільки й думає про Крістофера.
Уся плата згоріла.
Я думав, ти можеш відремонтувати будь-що.
Ви сюди засунули жуйку, неандертальці.
Як ви примудрилися, чорт забирай?
«МЕРТВА ЗОНА»
Бути новим і так самотньо.
Ще гірше без сусіда.
Ось що він сказав собі, коли купив відеомагнітофон.
Він записував старі науково-фантастичні фільми,
які любив Крістофер.
Можливо, так люди захочуть прийти потусити.
Так. Справа зовсім не в Крістофері.
Тієї ночі Релу наснилося дивне жахіття.
«РОБОКОП»
УНІВЕРСИТЕТ КЛАЙН
Це круто.
Дякую.
Я якраз готую його до іспиту,
але він не працює.
Думаю все розламати й переробити.
Здається, бракований.
Викинеш його тільки тому, що він не ідеальний?
Жорстоко.
Сідай.
Якщо хочеш.
Робототехніка.
Круто.
Так, такий я дивак. Мені… просто подобається бачити, як усе працює.
Тобі тут подобається? Облаштовуєшся?
Напевно.
При переході мені завжди якось…
-Не знаю, почуваюся іншим. -Я тебе розумію.
Щодня в моєму житті.
Я підслухав, що ти фанат наукової фантастики, так? Як теж.
Звісно.
Я купив новий відеомагнітофон собі в кімнату.
Бо загальний ніколи не працює.
Дякую.
Мені набридло його лагодити.
Я вирішив записати «Термінатора».
Вчора його показували о 3:00 на «HBO».
Хотів запитати…
Зайдеш якось подивитися?
Можливо сьогодні?
Я приніс вино.
Йде до «Термінатора».
Не думав, що в цьому кампусі хтось п’є щось крім дешевого «Natty Boh».
Я вражений.
На інженерному факультеті ми всі дуже культурні.
Деякі навіть їдять сир.
Ти приніс сир?
Я приніс сир.
«Hasta ciego», дитинко.
Гарний каламбур.
Чудово.
«Приходь із брі, якщо хочеш жити».
Я страшенно люблю цей фільм.
Саме метро не пошкоджено, і ніхто не постраждав.
Пробач, мабуть, рано розпочав запис. Новини ще йдуть.
Ти ж записував уночі?
Так.
Які новини показують о 3:00 по «HBO»?
Найбільшим сюрпризом дня став виграш «Чайок»,
які скористалися шансом і набрали 20 балів
проти «Ришаків» у четвертій чверті.
Вибач, хто?
«Чайки» та «Ришаки».
Думаєш, є такі футбольні команди?
Мені начхати. Я не люблю спорт.
-Гаразд. «Дев’ятники» та «Косатки». -Це не краще.
Знаменний день для Майрона,
який дав пас Еверетту на 30 ярдів
і приніс перемогу «Косаткам» після яскравого повернення.
Яке розчарування для «Дев’ятників», які, як ми знаємо,
цілком справжня команда із цілком справжньою назвою.
Не розумію.
Здається, ти помилився.
Я зробив усе правильно.
За 200 доларів. Продавець сказав, це найкращий відеомагнітофон.
Не турбуйся.
Поруч із кампусом є чудовий бар.
Можемо піти зіграти в більярд.
Залишимо кіно на інший раз.
Дозволь пригостити тебе якоюсь поганою їжею.
Де ти був раніше?
Знаєш, мене ніхто про це не питав. Ніхто.
Вибач. Люди просто виродки.
Дуже часто. Люди жахливі.
Щиро кажучи, вони мене лякають.
Хотів би я зайнятися ними, полагодити код,
усунути баги.
Ми здебільшого нестерпні…
КОКТЕЙЛІ
Я не розумію гетеросексуалів.
Скажи їм.
Те, що змушує їх любити футбол.
мабуть, я не маю цього гена.
Я люблю футбол, хоч я і не гетеросексуал.
То ти теж дивитимешся футбол?
Дивитися вчорашні ігри в барі.
Ні, це прямий ефір.
Ні, це вчорашня гра.
У новинах про них було, «Дев’ятники» й «Косатки».
Може, вони знову грають один із одним.
Це прямий ефір, вони ще не грали один із одним цього сезону.
Неправда.
«Косатки» вчора перемогли «Дев’ятників».
Вони добре грали в цій чверті,
але залишилося всього сім секунд на 30 ярдах.
Десять баксів на те, що Майрон дасть пас Еверетту.
Еверетту? Він пасів вже давно не брав, принцесо.
Виклик прийнято.
Покет падає. Він має передати м’яч.
Еверетт відкритий у центрі.
Забив! Цей хлопець зробив тачдаун.
-«Косатки» перемагають! -Що?
Як ти дізнався?
Я ж сказав, що це не прямий ефір.
Ефір точно прямий.
Майрон встиг…
Звідки ти в біса знав?
ПРОГРАВАННЯ
Якщо натиснути сюди, побачиш мітку часу.
Знаменний день для Майрона, який дав пас Еверетту на 30 ярдів.
Чорт забирай.
Але це сьогоднішня дата.
-А час майже настав. -Увімкни канал.
Найбільшим сюрпризом дня став виграш «Косаток».
-Це прямий ефір. -Але це неможливо.
-Ми дивилися це три години тому. -А записав я це вчора ввечері.
…який дав пас Еверетту на 30 ярдів,
і приніс перемогу «Косаткам» після яскравого повернення.
Я записав майбутнє.
До інших новин. Місцева школярка Джина Рено…
Давай ще раз.
Що вони й зробили.
«4 NEWS» ДЛЯ ВАС
Вони поставили запис на 3:00, як раніше.
І наступного ранку це сталося знову.
Вечірні новини сьогодні.
Подивися на дату.
Перемотаю на рахунок гри.
За наш рахунок. Без образ.
Повірити не можу, що вас знову сюди пустили, пані.
Що ж. Проігнорую це зауваження.
Ось що я скажу. Сьогодні три гри.
Так.
Ставимо на переможців усіх трьох.
Ти даєш нам 100 доларів. Якщо не вгадаємо всіх трьох, отримаєш 200.
Я слухаю.
Хто зараз грає? «Баклари» та «Шарлатани».
-Чувак, що за назви… -Якийсь час спрацьовувало.
Вони записували новини, запам’ятовували рахунок, ставили.
Через тиждень
вони стали багатшими на 1200 доларів.
І дізналися дещо ще.
У цьому суть часу.
Він приносить лише одне.
Смерть.
-Він говорить про смерть. -Не про смерть.
Зміна.
Це єдине, що є сталим у всесвіті.
Час змінює все довкола. І ти змінюєшся…
трохи…
або значною мірою.
Зараз у прямому ефірі ми зв’яжемося з Нет Роверс,
яка розповість останні новини з університету Клайн.
Нет?
Сумні новини в кампусі університету Клайн.
Нещасний випадок забрав життя студента-медика.
-Що це? -Приблизно о 10:15 сьогодні вранці
з третього поверху гуртожитку
упав кондиціонер.
Ти вчора поставив інакше?
-Ні, зробив, як завжди. -…студентка Мішель Діксон
померла на місці.
-Зателефонуємо до поліції? -І що скажемо?
Наш чарівний запис передбачив,
що впаде кондиціонер?
А що тоді?
Яка жахлива історія.
Спробуємо зупинити.
Ти серйозно?
Коли вони сказали, о 10:15?
Чорт.
З дороги! Вибачте.
Гей!
Обережно!
Гей, обережно.
Дякую. Спасибі тобі.
-Ти в нормі? -Так.
-Дякую. -Так.
Дивовижний успіх і трохи героїзму з боку випадкового перехожого
сьогодні вранці врятували життя дівчини.
Рел Інквест, студент університету,
допоміг їй урятуватися…
Чорт, дивись.
Дивись. Там.
Он там.
Із цим хлопцем щось не так.
Мурахи по шкірі від одного виду.
Я, звичайно, радий за дівчину, але щось тут не так.
Ти врятував життя людині.
А як наступного разу не врятую?
-Чи не зможу? -Ти правий.
Нам пощастило.
Ми маємо гроші.
Може, ненадовго перервемося?
-Я хочу скасувати поїздку. -Не треба.
Ми це вже обговорювали.
Але ти мало не помер.
Нічого такого.
Навіть близько нема.
Мама зачекає. Вона і так два місяці чекає.
Їдь до неї.
Слухай.
Якщо передумаєш, я запишу її адресу.
У Паско. Туди їхати 40 хвилин на таксі.
І гроші ти маєш.
І ніяких відеомагнітофонів, поки мене немає.
Вирішимо, що робити, як повернуся.
Але наразі
зроби паузу.
Гаразд?
Обіцяю.
І відпочинь у вихідні. Ти не Говард Х’юз.
ПАУЗА
Смерть.
-Це Смерть. -Ні, чуваче.
Незабаром дізнаєшся. Це не Смерть.
Той чоловік продає передплату на супутникове. А ти заарештований
за жахливі назви команд.
І ось, тієї ночі він старався щосили не включати запис.
Але…
проти природи не підеш.
Хто ми такі…
Як ми народжуємось.
Рел не зміг встояти.
Так буває, коли ти все життя був самотній.
Пізно вночі, коли ти сам у кімнаті,
тобі нікому брехати про те, хто ти.
А зараз жахливий місцевий сюжет.
Трагедія сталася сьогодні вранці у Паско.
Студент Крістофер Перрі був знайдений по-звірячому вбитим
у будинку своєї матері.
За словами поліції, рано вранці Марджорі Перрі
розбудив звук скла, що розбилося.
У будинок кинули якийсь снаряд,
який почав розпорошувати газ,
від якого вона втратила свідомість.
-Алло. -Привіт.
Прокинувшись, вона виявила останки сина,
розчленованого невідомою зброєю.
Мені дуже шкода. Дуже шкода.
Ти маєш це побачити.
-Ми ж домовились. -Ти маєш зникнути звідси.
Якщо з тобою щось станеться…
Кріс?
Що тут відбувається?
Ні!
Хто ти такий?
І чому хочеш вбити Крістофера?
І чому ти такий схожий на нього?
Я не хочу його вбити.
Ти хочеш.
-Що це означає? -Ти хочеш його вбити.
Убити всіх нас.
Ти звичайний студент?
Дозволь запитати.
Де ти навчався у школі?
Де ти народився? Де твоя сім’я?
Ти не пам’ятаєш? Тому що ти не був людиною.
Ти не народився.
Тебе створили.
В лабораторії.
У моїй лабораторії через 40 років.
Моя лабораторія з робототехнічних експериментів.
«РЕЛ» ХОЛОДИЛЬНИК ДЛЯ БІОМАТЕРІАЛУ
Р-Е-Л. Ти взяв собі це ім’я.
Ти кіборг.
Рання модель.
Дефективний.
Я збирався тебе знищити. Але ти втік.
Ти втік у минуле.
-Що це ще за маячня? -Подивися на свою руку.
Подивися як слід.
Ні. Брехня.
Клятий брехун.
Якого біса?
Ага.
Я теж.
Я перший.
Колись я був ним.
Але...
Я захворів.
Я замінив одну частину, потім другу й третю…
І незабаром я став більшим, ніж людина.
Я став першим представником нового виду.
І я ще створив.
Я тебе створив.
Ти був однією з найраніших моделей.
Ти сказав, що я дефективний.
Ти страждаєш на хворобу.
Хворобою під назвою страх.
Сум.
У майбутньому я прибрав це все. Ми…
Ми їх вилікували. Я їх вилікував.
Але ти втік.
Коли ти врятував ту дівчину, тебе сфотографували.
І я знайшов тебе…
в минулому.
Я не пам’ятаю.
Ти не міг би. Для твоєї моделі подорожі в часі інші.
За них ушкоджується пам’ять.
Ти не міг цього знати.
Але я запровадив фоновий код.
Він будь-яким доступним чином
виводить повідомлення про твою місію.
Так і було.
Щоразу, коли ти торкався цього примітивного приладу…
То був не магнітофон.
Це був ти, твій мейнфрейм, що нагадує про твою місію.
Ти прийшов, щоб убити мене, зупинити майбутнє.
Не дати мені створити те, що я маю.
Але я тебе зупиню.
Щоб урятувати всіх нас.
Коли ти знайшов мене, ти знав, що маєш бути поруч зі мною.
Але ти забув, навіщо.
-Але ти напав на нас. -Я використав присипляючий газ.
Він діє лише на людей. З ними буде все гаразд.
Коли вони прокинуться, тебе вже не буде.
Усе це видасться сном.
Тобі прийшов кінець, Реле.
Чому?
Я не є дефективним.
Ти досі відчуваєш вічну проблему, вічний ворог живе в тобі.
Страх.
А це веде до страждань.
І ми заслуговуємо жити у світі без страху, Реле.
Без страждань.
Ти знову рухаєшся.
Мене ненадовго паралізувало але це мене не зупинить.
Замінити людяність кібернетичними поліпшеннями.
Викоренити дефекти.
Хіба це не страх?
Так і є.
Якщо ти хочеш, щоб я помер, аби тобі не було страшно…
Мені все одно.
Думай, що хочеш.
Я знаю, що не є дефективним.
Ти дефективний.
І я все одно тебе люблю.
Привіт, любий.
Завантажу за секунду.
У мене мало часу, ти скоро вб’єш мене.
Та не хвилюйся.
Але я хочу, щоб ти знав правду про мене,
і про те, ким ти станеш, і…
І як твій геніальний мозок змінить цей світ.
І він усе це подивився.
Усе велике й жахливе, що він зробить,
усі технічні досягнення, які він зробить
у своїй спробі позбутися страждань і страху.
І зрозумів, як він втратить людяність.
Ну, от і все.
Хочу, щоб ти знав…
Коли я думаю про це, ким ти станеш, мені сумно.
Дуже сумно, але…
У гіркоті є краса.
Тепер я це розумію.
Які ми тендітні.
Боюсь, у мене більше немає часу,
бо по мене прийшов старий друг… але нехай…
Бо я люблю.
Бо я любив.
Дякую.
Спасибі, Крістофере.
І тоді майбутнє змінилося,
бо Крістофер вирішив,
що ніколи не буде дивитися на людей і бачити дефекти.
Він дивився на них очима любові,
бо виявилося, що Рел не був дефективним.
Рел був ідеальним.
Ти якось розповідав про свого друга.
-Котрий… -Заразив мене. Так.
Крістофер.
Я багато про нього думаю.
Сподіваюся, його люблять.
Як мене люблять.
Хотів би я знати тоді те, що знаю зараз.
Ми не були дефективними.
Ні краплі.
Ми були ідеальними.
Як і всі ви.
І, Сандро,
зроби зі свого майбутнього щось хороше, гаразд?
Заради нас.
Що… Хто…
П’ять сестер. Нам потрібні всі п’ять для молитви.
Ви не казали, що будете не сама.
Де медсестра?
Вона пішла до туалету.
Тому я спізнилася. Довелося чекати.
-Вона ось-ось повернеться. -Ходімо.
Боже мій.
Ти це відчуваєш?
Ти це відчуваєш? Воно все ще тут.
У повітрі. Ти відчуваєш, світле дівча?
То що треба робити? Що ми…
Ми знаємо, що робити.
Чотири по краях, одна в центрі.
-Тут? -Ні.
Люба, сідай туди.
Я не розумію.
Скоро побачиш, люба.
Повір мені.
-Акесо. -Акесо.
-Аглая. -Аглая.
Ми закликаємо вас, п’ятьох сестер.
Дочок Асклепія та Епіони.
Ми закликаємо вас зцілити вашу сестру, вашу посудину.
Панацея. Гігіея. Іасо. Акесо. Аглая.
Добра Панацея, дочка Асклепія та Епіони,
Перша лікарка, найшвидша цілителька.
Лікарка зламаних чоловіків та жінок.
Через тебе наші рани гояться кістки зростаються, хвороби згоряють.
Тримай.
А наші особисті речі?
Твоєю милістю й силою ми повернемо радість у наше життя.
Панацея, друг людства.
Ми молимося тобі. Я прошу твоєї милості.
Нехай віруюча зцілиться від недуги.
Нехай вона видужає повністю.
Нехай повернуться їй енергія й життєва сила.
Ми просимо твого благословення.
-Богине, за тебе. -Богине, за тебе.
-А як же жертва? -Ми…
Дійдемо. Це дещо інше.
Що це?
Це чай.
Пий.
-Богине, за тебе. -Богине, за тебе.
Нумо.
Пий.
Привіт, Джуліє.
Пий. Негайно.
Ні! Ілонко, не пий це!
Пий зараз. Зараз або ніколи.
-Не вийде, якщо не вип’єш. -Ні!
-Не треба! -Будь ласка, Ілонко. Будь ласка!
Ні!
Переклад субтитрів: Юрій Обревко