‎UN SERIAL NETFLIX
‎Sunt multe feluri de zile aici.
‎Zile bune, zile proaste.
‎Dar nu prea sunt zile ca cea de azi.
‎Deci trebuia să mă asigur.
‎Am făcut acele teste suplimentare ‎și, foarte sigur, endoscopia ta…
‎Desigur, mai ai mici polipi ‎și leziuni în intestin,
‎dar mai puține decât aveai inițial.
‎Înseamnă că te vindeci.
‎Și că diagnosticul de fază terminală ‎a fost eronat.
‎Ceea ce înseamnă…
‎că vei pleca acasă.
‎Stați!
‎Am limfom cu celule T periferice.
‎Am văzut polipii la prima endoscopie,
‎și după chimioterapie, ‎polipii erau și mai mulți.
‎Mi-au zis că sunt pe moarte.
‎A fost nevoie de timp ca efectele ‎chimioterapiei să se estompeze.
‎Acum vedem că trupul ți se vindecă.
‎Dar nu sunt pe moarte.
‎Toți suntem pe moarte, Sandra.
‎Fiecare dintre noi.
‎Dar acum, tu nu suferi ‎de cancer limfatic în fază terminală.
‎Îmi pare rău.
‎Habar n-am de ce mă simt așa ‎în momentul ăsta.
‎Orice sentiment e justificat.
‎Orice simți, oricum ar fi, este normal.
‎Dar astea sunt vești minunate, Sandra.
‎Cum le voi spune?
‎Ce o să le spun?
‎Aici erai.
‎'Neața!
‎Cum am ajuns aici?
‎Erai pierdut în spațiu, ‎așa că te-am adus aici.
‎M-am mai trezit acolo și înainte.
‎De mai multe ori.
‎De când am găsit-o, eu…
‎În cele mai multe nopți, mă trezesc acolo.
‎Mă întorc încercând să nu-l trezesc ‎pe Spence.
‎E ciudat, nu?
‎M-am trezit și în patul de acolo.
‎Și mirosul e pur și simplu…
‎E o nebunie.
‎Visele, somnambulismul.
‎Or fi pastilele.
‎Pastilele noastre ‎nu fac holurile să arate altfel.
‎Pastilele noastre nu mă fac ‎să văd oameni pe holuri,
‎în cameră, în oglindă.
‎Știi la ce mă refer, Kevin.
‎Te rog.
‎Dacă știi, nu mă lăsa să cred că-s nebună!
‎Da.
‎Bine. Știu.
‎Uneori, camerele se schimbă.
‎Și pereții se schimbă.
‎Uneori auzi un zgomot și te întorci.
‎Și nu ești singur.
‎Și e cineva care vine spre tine
‎din întuneric sau din lumina focului,
‎și când ridici privirea vezi…
‎O bătrână?
‎Un bătrân.
‎Un bătrân. Are părul cărunt.
‎Da, l-am mai văzut.
‎Dar de obicei o văd pe ea.
‎O femeie în vârstă.
‎Și are ochii…
‎încețoșați.
‎BAZAT PE OPERA LUI CHRISTOPHER PIKE
‎Ai văzut-o?
‎Mai des pe el, dar…
‎uneori și pe ea.
‎Da.
‎Să-i ducem pe toți la bibliotecă!
‎- Vai! Ce e? ‎- Îmbracă-te!
‎Ședință de urgență. Bibliotecă.
‎E totul în regulă?
‎E…
‎E totul bine, Ilonka?
‎Da, totul e…
‎- …bine. ‎- Doamne!
‎DĂ MAI TARE
‎Doamne!
‎E deschisă din nou.
‎Sigur o încuie iar la noapte.
‎- Ești bine, Sandra? ‎- Da.
‎Despre ce e vorba?
‎Îmi pare rău, ‎dar nu știu despre ce dracu' vorbiți.
‎Serios. Fără vrăjeală.
‎A mai văzut cineva holuri schimbate ‎sau fantome bătrâne?
‎Negativ.
‎Îmi pare rău. Nimic de genul ăsta.
‎Nu. Și aș minți legat de asta ‎dacă mi s-ar părea amuzant,
‎dar nu e amuzant, nu?
‎Serios?
‎Holurile vechi cu flori și veioze,
‎bătrânul și bătrâna aia?
‎Are ochii încețoșați.
‎- Da, cataractă. ‎- Cataractă.
‎Și tot spune că îi e foame, că e flămândă.
‎Nu.
‎N-am văzut așa ceva.
‎N-are sens.
‎Dacă am vedea fantome sau chestii ‎din astea, ar fi bine, nu?
‎Nu asta așteptăm? Un semn?
‎Da, dar n-are sens.
‎Cum ai zis, într-un loc unde mor ‎atâția tineri
‎înainte de vreme, cu treburi neterminate,
‎singurele fantome pe care le vezi ‎sunt doi moșnegi.
‎Amândoi le-am văzut.
‎- Adică… ‎- Are o denumire.
‎Când doi oameni sunt apropiați, ‎împart aceeași…
‎Da, ‎folie à deux‎, înseamnă ‎iluzie împărțită de doi oameni.
‎Vorbești franceza?
‎Nu, dar era titlul unui episod ‎din ‎Dosarele X
‎și era grozav.
‎Deci nimeni n-a văzut așa ceva?
‎Nimic? Suntem amândoi nebuni?
‎- Poate că nu e…. ‎- Ce nu e?
‎- Nebunie? ‎- Poate că nu-s fantome.
‎Mama a spus o poveste, ‎una auzită de la bunica ei.
‎E o poveste despre o chestie…
‎„Toshi no taberu hito.”
‎Înseamnă „mâncătorul de ani” ‎sau „mâncătorul anilor”.
‎Arăta ca o bătrână.
‎Și apărea în locuri ‎unde urmau să moară oameni,
‎și le mânca anii de viață rămași.
‎E o poveste de adormit copiii ‎pe care ți-a spus-o mama ta întâmplător?
‎Nu. A fost modul ei ‎de a procesa lucrurile.
‎Mi-a spus-o doar după moartea tatei.
‎Dar dacă chestia asta ‎ar exista cu adevărat,
‎sigur i-ar plăcea un loc ca ăsta.
‎Toți ar trebui să mai avem ani rămași.
‎Locul ăsta ar fi un bufet.
‎Kevin și Ilonka se pot înșela și ei.
‎Au vise febrile, iau multe medicamente ‎și văd chestii inexistente.
‎Mai ales când și le povestesc.
‎Amintiți-vă cealaltă parte a pactului!
‎Căutăm semne, dar rămânem calmi.
‎Dovezi.
‎Asta e ideea pactului, nu?
‎Nu. Aici se întâmplă mai multe.
‎Trebuie să vă spun ceva, ‎dar am promis să nu spun nimic.
‎Vrezi dovezi cu ce se întâmplă?
‎Ei bine, le am.
‎Ritualul a funcționat.
‎Stan a recunoscut.
‎Unul dintre noi e vindecat.
‎Și acela va pleca acasă.
‎De fapt, cred…
‎Și îmi pare rău.
‎Dar cred că-i vorba despre mine.
‎Poate funcționa și pentru voi.
‎Dar trebuie credință ‎și trebuie făcut corect.
‎- Stai! Ești vindecată? ‎- Ce naiba, Ilonka?
‎Calmați-vă, băieți!
‎Așa cred.
‎Asta simt.
‎Nu, știu că ritualul a funcționat ‎și că trebuie repetat.
‎Cred că… Nu-i amuzant.
‎Are dreptate. Cineva pleacă acasă.
‎Așa a zis Stanton.
‎Cum adică cineva merge acasă?
‎Eu plec.
‎Sandra, ascultă!
‎Toți vrem să fim noi.
‎Asta e chestia. Putem fi toți, ‎dar trebuie să credem cu adevărat.
‎Nu, chiar e vorba despre mine.
‎Mâine plec. Bunicii mei sunt deja pe drum.
‎Și nu-i vorba de ritual. ‎Ci de un diagnostic greșit.
‎Am făcut endoscopie cu o săptămână înainte ‎de ritualul ăla stupid
‎și am fost diagnosticată greșit din prima.
‎Mai am de făcut niște analize ‎deci trebuie să plec
‎și să iau testele de la capăt,
‎tratamentele, investigațiile ‎și tot tacâmul.
‎Îmi pare rău, dar nu.
‎Ritualul n-a funcționat.
‎Nu. Poate doar a funcționat diferit.
‎Nu-i doar atât…
‎Semne. Am avut semne. Am avut…
‎Spence a auzit vocea aceea la interfon ‎după Tristan.
‎Ne conduc. Ne ghidează să facem ritualul.
‎Tot eu am fost.
‎Îmi pare rău.
‎Eu eram la interfon. ‎Vorbeai despre… pierderea credinței,
‎și m-am gândit, doar un mic imbold.
‎Doar cât să vă dea speranță.
‎Dumnezeu ar vrea asta.
‎Alo?
‎Spence.
‎Ascultă!
‎- E cineva în camera de recuperare. ‎- Ce?
‎E cineva acolo și ușa e încuiată.
‎- Ușile-s mereu descuiate. ‎- E încuiată.
‎Doamne!
‎Știu că am greșit și că a fost prostesc.
‎Îmi pare rău.
‎Sunt vraiște acum, sunt foarte ușurată
‎dar și foarte rușinată…
‎Nu vreau să plec nicăieri, ‎dar abia aștept să plec.
‎Iar eu…
‎mă simt groaznic.
‎Ilonka! Bună!
‎Bună, Catherine!
‎Știu că ziua familiei e mâine, ‎dar n-am mai putut aștepta.
‎Trebuie să vezi astea.
‎Mă grăbesc.
‎Nu! Nu durează mult.
‎Mă bucur că am dat de tine, ‎pentru că am făcut rost de astea.
‎Poftim!
‎Știu cât de neliniștit era cu privire la…
‎felul cum arăta,
‎dar îi tot spuneam că arată minunat.
‎Dar uită-te la el!
‎Mi-a spus că ați fost ‎la plajă zilele trecute.
‎Cum ajung acolo? ‎Mi-ar plăcea să pregătesc acolo ceva
‎și să-i fac o surpriză.
‎Tu…
‎Ei bine, tu…
‎Tu tocmai…
‎Ce dracu', cred. Serios.
‎- Ce? ‎- Ce dracu' e în neregulă cu tine?
‎Te crezi la un club de agrement?
‎E un azil.
‎Toți cei de aici sunt foarte bolnavi.
‎Și acum vrei să-i arăți
‎poză cu el cu 9 kg de machiaj?
‎Știu, eu i l-am aplicat. ‎Doar ca să vezi cât de anormal e.
‎Nu. Nu asta am…
‎Înțelegi cât de mult îl obosești?
‎Cât de greu îi este să se dea în spectacol
‎pentru tine mereu?
‎El nu-ți spune asta
‎ca să nu te îngrijorezi ‎mai mult decât o faci deja.
‎Și acum ce vrei?
‎Să-l pui să meargă la plajă
‎prefăcându-se că nu-l doare ca naiba ‎pentru un picnic,
‎ca tu să te simți normală?
‎E pe moarte, Catherine.
‎E pe moarte și nu e corect!
‎Și îi e greu deja și fără să trebuiască ‎să aibă grijă de tine
‎și să facă pe curajosul ca tu să pleci
‎și să-ți vezi de viață.
‎Hei!
‎Ce naiba faci, Ilonka?
‎Ce s-a întâmplat?
‎Am nevoie de un loc unde să stau. ‎Nu mă pot întoarce.
‎India, fă un pat pentru Ilonka!
‎Ce? Ce s-a întâmplat?
‎Nu eu plec.
‎Nu eu. N-a funcționat.
‎Nu eu plec.
‎Ilonka și-a pierdut mințile.
‎Da.
‎Ce?
‎Ilonka.
‎- Ce-i cu Ilonka? ‎- Știi tu.
‎- Ce vrei să fac? ‎- Ce vrei tu să faci.
‎Nu mă despart de Katherine.
‎Vezi? Nici n-am zis-o.
‎Eu zic să faci ce vrei,
‎iar tu sari direct ‎la „nu mă despart de Catherine”.
‎Cât mai am? Cel mult câteva luni?
‎Și ar trebui să mă despart de ea? Iisuse!
‎Acum e o fată cu un iubit bolnav,
‎și în curând, va fi o fată fără iubit.
‎Pe cine ajuți continuând așa?
‎Știm ce vrei cu adevărat.
‎Pe cine vrei cu adevărat.
‎Știi de ce nu-mi termin poveștile?
‎Fiindcă ești un nesimțit.
‎Ațâți lumea.
‎Fiindcă odată ce lumea știe finalul…
‎restul poveștii nu mai e interesant.
‎În curând voi fi doar o amintire.
‎Și aș vrea să fiu una bună…
‎pentru toată lumea.
‎Mai ales pentru ea.
‎O merită.
‎Nu-i prea mult, dar…
‎e cât ne trebuie.
‎Îți aduc niște mâncare și așternuturi.
‎Mulțumesc pentru…
‎nu știu ce fac.
‎Poate o noapte, două până mă lămuresc?
‎Nu-ți face griji! Ascultă!
‎Trebuie să vorbim.
‎Ar trebui să mă întorc.
‎Stanton va afla
‎și nu vreau să-ți creez probleme.
‎Georgina Stanton nu mă sperie.
‎Și, amintindu-mi…
‎Despre asta voiam să vorbim.
‎Pentru mine, Brightcliffe e special.
‎- Se pare că nu e. ‎- Nu.
‎Nu interpreta greșit ce s-a întâmplat ‎sau ce nu s-a întâmplat.
‎Locul acela e special.
‎Există acolo o putere și o energie
‎care nu există nicăieri altundeva.
‎Crede-mă,
‎- …am căutat. ‎- Dar n-a funcționat.
‎- Nimic. ‎- N-ai de unde să știi.
‎Poate a mers, poate nu. Dar se poate.
‎Știu asta. Știu că…
‎Eu știu cel mai bine ‎că ritualul funcționează.
‎Înțelegi? Eu știu asta.
‎Eu știu cel mai bine.
‎Cine ești?
‎Ești o fată deșteaptă.
‎Ilonka, ‎ți-a trecut prin minte cel puțin o dată.
‎Haide, fată isteață!
‎Uită-te la mine și spune-mi cine sunt!
‎Uită-te bine!
‎Ești Julia Jayne?
‎Știam eu că ești isteață.
‎Ai venit să mă cauți.
‎M-ai găsit pentru că aveai dreptate.
‎Ai dreptate în toate privințele.
‎Îmi spui și mie unde mergem?
‎Da, știu că e o nebunie
‎și că te-ai tot simțit singur ‎în ultimul timp.
‎Uneori uit ‎că nu prea ți-ai făcut prieteni,
‎și-am zis că poate încerci aici.
‎Ai o întreagă comunitate.
‎E timpul să-i cunoști. Haide!
‎- A venit. ‎- Bună!
‎- Bună!
‎Oameni buni, el e Spence.
‎- Bună, Spence! ‎- Bună, Spence!
‎Spence, ei sunt toți. ‎Brandi, Julie, Toni cu „i”,
‎Brian și Lisa.
‎Ce faceți?
‎Vine pizza și începem seara de jocuri.
‎Dar totodată…
‎Weekendul ăsta e un miting ‎la Capitol Hill.
‎Și vom participa.
‎Facem pancarte, ‎îl ajutăm pe Glenn cu discursul.
‎Nu! N-o să ții tu un discurs.
‎Sigur că o să țin.
‎Glenn nu-i prea delicat cu cuvintele.
‎Îmi plac predicile tale,
‎dar asta e cam greoaie.
‎Îmi pare rău. ‎E prea greoaie pentru tine, Julie?
‎Lupta noastră pentru drepturile de bază ‎ale omului e prea greoaie pentru tine.
‎Tricouri.
‎Tricouri înfricoșătoare.
‎Spence, vrei ceva de băut?
‎Dau băutură la schimb dacă ajuți.
‎Dacă faci tricouri sau pancarte.
‎Cum pot ajuta?
‎Scumpule, ia o pensulă!
‎Și când terminăm,
‎ne drogăm și jucăm fazan.
‎- S-o facem! ‎- Da!
‎Mai vrei?
‎Nu, dar a fost uimitor.
‎Probabil e cea mai bună mâncare ‎pe care o vei mânca vreodată.
‎De ce nu mi-ai spus?
‎Ți-am spus la momentul potrivit.
‎La tine a funcționat.
‎Funcționează.
‎Da.
‎Eu sunt dovada.
‎Avem multe de discutat.
‎Deja știi partea cea mai interesantă.
‎După ce am plecat, am dus-o bine.
‎Când am crescut, ‎am vrut să împărtășesc miracolul.
‎Am înființat compania
‎pentru a înțelege mai bine.
‎Voiam să redau lumii o parte ‎din acea energie vindecătoare.
‎Dar mi-a fost greu să mă întorc ‎în acel loc.
‎Pădurea e bună, izvorul e bun.
‎Dar adevărata magie a acestui loc
‎se află acolo unde-i construită casa.
‎Stanton nu te primește înapoi?
‎Probabil că am deranjat ceva în ea.
‎Am încercat totul. ‎M-am oferit voluntar la azil.
‎Am făcut donații, donații generoase.
‎Dar tot n-am primit acces acolo.
‎Și încercăm să respectăm asta.
‎Și înțeleg trecutul locului acela…
‎Cu Paragonul și cu mine.
‎Noi două semănăm mult, Ilonka.
‎Până și la tipul de cancer avut.
‎Și nu știu. Eu vreau…
‎Vreau să te ajut.
‎Știi ceva? Hai s-o facem!
‎Eu zic să mergem acolo în seara asta, ‎după adunarea clubului,
‎când toți dorm,
‎și mă duci jos în acel subsol.
‎Acolo se intersectează totul. ‎E centrul energetic.
‎Dacă mă duci acolo, am tot ce-mi trebuie.
‎Pentru ce anume?
‎Ca să te vindec,
‎fată isteață.
‎Am ajuns.
‎Mă bucur că ai venit cu mine. ‎Sper că te-ai distrat.
‎Mersi!
‎A fost grozav.
‎Pot să te întreb ceva?
‎Cum de te-ai apucat de asta?
‎Să fiu gay? Așa m-am născut.
‎Îmi pare rău. Te refereai la fazan.
‎E un joc grozav de petrecere.
‎Nu, mă refer la activism.
‎Un prieten drag de-al meu.
‎Dar acum nu mai e.
‎Era…
‎nimeni nu părea speriat…
‎de nimic.
‎Chiar și când le-am zis…
‎când le-am zis că am SIDA…
‎tot nu păreau speriați.
‎Frica e ca radiația.
‎Petreci destul timp în preajma ei
‎și te schimbă genetic.
‎I-am pierdut pe mulți.
‎Mult prea mulți.
‎Multe scaune goale la mese goale, ‎iar lumea…
‎e indiferentă în cel mai bun caz ‎și speriată în cel mai rău.
‎Așa că mulți dintre noi ne-am ascuns…
‎mult timp.
‎Eu asta am făcut.
‎Așadar, acum…
‎mai mult ca oricând, ‎trebuie să fim vizibili.
‎Ryan m-a învățat asta.
‎Și nu numai.
‎Și de aceea facem asta.
‎Și de aceea nimeni de acolo ‎n-a părut speriat.
‎Și chiar dacă suntem, alegem să nu fim.
‎Fiindcă toți vom muri până la urmă.
‎Dar până atunci, cu toții merităm iubire.
‎Mă bucur că a lăsat-o deschisă.
‎Ar fi fost aiurea ‎să încuie ușile chiar astăzi.
‎Ești bine, Spence?
‎Da…
‎doar mă uit la scaune. Scaune goale.
‎Lipsesc mulți.
‎Bună!
‎- Nu știam dacă… ‎- Fată, treci la masa asta!
‎Simt că toată lumea e supărată pe mine.
‎Nu. Chiar deloc.
‎Mă bucur foarte mult pentru tine.
‎Și eu. Vino aici!
‎Aveam doar nevoie de un moment ‎să-mi revin din șoc.
‎Și eu mă bucur.
‎Te iubim.
‎Și iubim lumea cu tine în ea.
‎Așa că rezistă cât de mult poți, da?
‎Te iubesc mult, dragă.
‎Dar dacă pui asta pe seama lui Iisus,
‎o să te bântui și mai rău, ‎fiindcă oricum o să te bântui
‎după prostia cu interfonul. O meriți.
‎Nu sunt mândră de acel moment.
‎Bună!
‎Îmi…
‎Îmi pare rău.
‎Îmi pare rău, Sandra, și…
‎Îmi pare rău, Kevin.
‎Îmi pare foarte rău.
‎Mă bucur că ești aici.
‎Și eu.
‎Pentru tine.
‎Luați loc, vă rog! Eu o zic azi.
‎Și asta-i din inima mea.
‎Pentru cei de dinainte și cei de după.
‎Pentru noi acum și cei de după.
‎- Pentru cei de dinainte și cei de după. ‎- Pentru cei de dinainte și cei de după.
‎- Pentru noi acum și cei de după. ‎- Pentru noi acum și cei de după.
‎Văzut sau nevăzut.
‎Aici, dar nu aici.
‎- Văzut sau nevăzut, aici, dar nu aici. ‎- Văzut sau nevăzut, aici, dar nu aici.
‎Povestea pe care vreau s-o spun ‎mă sperie de moarte.
‎E o poveste legată de a ști unde mergi ‎înainte să ajungi acolo.
‎E o poveste despre lupta ‎pentru viitorul pe care ți-l dorești,
‎nu pentru viitorul care ți-e scris,
‎pentru că destinele se pot schimba.
‎Azi am aflat asta cu toții.
‎O numesc…
‎„Dușmanul etern”.
‎Aceasta este o poveste despre timp și despre frică.
‎Timpul ne controlează mereu din clipa în care ne naștem.
‎Ne permite să creștem, să devenim mari.
‎Mergem la școală, ne găsim slujbe, ne îndrăgostim.
‎Timpul ne permite să facem toate astea. Dar, în cele din urmă, ne omoară.
‎El e Rel.
‎E diabolic de chipeș, extrem de atrăgător.
‎Greu de crezut că nu e model.
‎Ne-am prins.
‎În ciuda atractivității lui evidente, nu are mulți prieteni.
‎Rel s-a transferat recent,
‎e nou în oraș și e în campus doar de trei săptămâni,
‎dar vrea să cunoască mai bine pe cineva.
‎Christopher Perry, geniu rezident.
‎De fapt, zilnic, de când a ajuns aici,
‎Christopher a fost singura persoană la care Rel s-a putut gândi.
‎Tot panoul e prăjit.
‎Nu-l poți repara? Credeam că repari orice.
‎N-am soluție pentru guma lipită ‎pe mecanism de voi, țăranilor.
‎Cum naiba ați reușit asta?
‎ZONĂ MOARTĂ
‎Când ești nou te simți singur.
‎Mai ales fără coleg de cameră,
‎asta și-a spus când a cumpărat videocasetofonul.
‎Înregistra filmele SF vechi
‎care-i plăceau lui Christopher.
‎Și poate atunci, doar poate, oamenii ar fi vrut să petreacă timp cu el.
‎Da. Asta n-avea legătură cu Christopher.
‎În acea noapte, Rel a avut cel mai ciudat vis.
‎UNIVERSITATEA KLINE
‎E foarte tare.
‎Mersi.
‎E proiectul meu pentru examen
‎și nu prea funcționează.
‎Mă gândesc să încep iar de la zero.
‎Cred că e defect.
‎O să-l arunci fiindcă nu-i perfect?
‎Dur.
‎Ia loc!
‎Dacă vrei.
‎Robotică.
‎E mișto.
‎Da, sunt doar un ciudat. ‎Îmi place să știu cum funcționează totul.
‎Îți place aici? Te acomodezi?
‎Cred că da.
‎Fiind proaspăt transferat…
‎- Mă simt diferit. ‎- Înțeleg.
‎În fiecare zi din viața mea.
‎Am auzit că ești pasionat de SF, nu? ‎Ca mine.
‎Sigur.
‎Mi-am luat un videocasetofon.
‎Cel care-i stricat mereu.
‎Mulțumesc.
‎Sunt sătul să-l tot repar.
‎Am decis să înregistrez ‎Terminator.
‎A fost aseară la 03:00 pe HBO.
‎Și mă întrebam…
‎dacă vrei să-l vedem într-o zi.
‎Ce zici de diseară?
‎Am adus vin.
‎Merge cu ‎Terminator‎.
‎Nu credeam că în campus ‎se bea altceva în afară de bere împuțită.
‎Sunt impresionat.
‎Noi, seniorii de la inginerie ‎suntem foarte emancipați.
‎Mâncăm chiar și brânză.
‎Ai adus brânză?
‎Am adus brânză.
‎Hasta ciego‎, baby.
‎Bună gluma.
‎Foarte „b-r-ună”.
‎„Dacă brie să trăiești, hai cu mine!”
‎Ador filmul ăsta.
‎Avariile metroului au fost minime și nimeni nu a fost rănit.
‎Scuze, cred că l-am pornit mai devreme. ‎Încă sunt știri.
‎Credeam că ai înregistrat ‎noaptea trecută la 03:00.
‎Așa e.
‎Dau știri la trei dimineața pe HBO?
‎Surpriza zilei au produs-o Pescărușii,
‎care au înscris 20 de puncte împotriva
‎Viteziștilor, în sfertul patru.
‎Scuze. Cine?
‎Pescărușii și Viteziștii.
‎Crezi că-s echipe adevărate?
‎Nu-mi pasă. Nu-mi place sportul.
‎- Bine. Nouarii și Orcile. ‎- Nu e mai bine.
‎A fost o zi măreață pentru Myron, care i-a pasat lui Everett
‎în ultima clipă de la 27m distanță,
‎câștigând meciul, după o revenire spectaculoasă.
‎O mare surpriză pentru Nouari, care, după cum știm,
‎sunt o echipă de fotbal adevărată, cu un nume foarte adevărat.
‎Nu înțeleg.
‎L-ai setat greșit.
‎L-am setat bine.
‎200 de dolari, ‎tipul a zis că e cel mai bun model.
‎Nicio problemă.
‎E un bar grozav lângă campus.
‎Am putea juca biliard
‎și să lăsăm filmul pe altădată.
‎Lasă-mă să-ți fac cinste ‎cu mâncare proastă!
‎Deci de unde ai venit?
‎Nimeni nu m-a întrebat asta. ‎Nici măcar o persoană.
‎Oamenii sunt de rahat.
‎Chiar pot fi. Oamenii sunt groaznici.
‎Mă îngrozesc, sincer.
‎Aș vrea doar să mă ocup ‎de puțină întreținere,
‎să rezolv erorile.
‎Suntem insuportabili…
‎COCKTAILURI
‎Nu-i înțeleg pe heterosexuali.
‎Spune-le lor!
‎Eu nu am acea genă ‎care-i face să iubească fotbalul
‎atât de mult.
‎Iubesc fotbalul și nu sunt heterosexual.
‎Deci și tu ai fi de acord cu asta?
‎Să vezi meciul de ieri la bar.
‎Nu, e în direct.
‎Nu, e de aseară.
‎E cel despre care au spus la știri, ‎Nouarii și Orcile.
‎Poate joacă iar între ei.
‎Nouarii și Orcile ‎n-au jucat încă în acest sezon.
‎Nu e adevărat.
‎Orcile i-au bătut pe Nouari aseară. ‎Orcile au câștigat.
‎S-au chinuit repriza asta,
‎dar mai sunt doar șapte secunde din 30.
‎Pariez pe 10 dolari că Myron ‎îi aruncă lui Everett.
‎Everett? ‎N-a mai prins o pasă de mult, prințeso.
‎S-a făcut.
‎Grupul cedează. Trebuie să scape de el.
‎L-a lăsat pe Everett liber pe mijloc.
‎A înscris. A înscris un touchdown.
‎- Orcile câștigă! ‎- Ce?
‎De unde ai știut?
‎Ți-am zis, nu e în direct.
‎Ba e în direct.
‎Myron a intrat…
‎De unde naiba ai știut?
‎RULEAZĂ
‎De aici poți vedea marcajul de timp.
‎E o zi mare pentru Myron, împreună cu Everett și pasa de 27m.
‎Sfinte Sisoe!
‎Dar e data de azi.
‎- Și ora e aproape acum. ‎- Dă la ce e în direct!
‎Surpriza zilei au produs-o Orcile,
‎- Asta e în direct. ‎- Nu e posibil.
‎- Ne-am uitat la asta acum trei ore. ‎- Și am înregistrat asta aseară.
‎…cu o pasă de 27 de metri pe final,
‎câștigând meciul pentru Orci după o revenire uimitoare.
‎Am înregistrat viitorul.
‎În alte știri, concurenta locală Gina Reno a câștigat naționala…
‎Fă-o din nou!
‎Și așa au făcut.
‎ȘTIRILE PENTRU VOI
‎Au înregistrat din nou la ora 03:00, ca înainte.
‎A doua dimineață, s-a întâmplat din nou.
‎Știrile de la noapte.
‎Uită-te la dată!
‎Dă înainte până la scor!
‎Din partea noastră. Fără supărare.
‎Nu pot să cred ‎că v-au primit înapoi, domnișoarelor.
‎Da. O să ignor asta.
‎Ascultă! Sunt trei meciuri în seara asta.
‎Da.
‎Pariem câștigătorii pe toate trei.
‎Ne dai 100 de dolari.
‎Dacă nu nimerim câștigătorii, ‎primești 200.
‎Ascult.
‎Cine joacă acum? Cowboy-i cu Șarlatanii.
‎- Frate, numele astea… ‎- Și a mers o vreme.
‎Înregistrau știrile, memorau scorul, ‎păcăleau heterosexualii.
‎După o săptămână,
‎s-au trezit mai bogați cu 1.200 de dolari.
‎Au mai găsit ceva.
‎Asta e problema timpului.
‎Aduce un singur lucru.
‎Moartea.
‎- Vorbește despre moarte. ‎- Nu moarte.
‎Schimbare.
‎E singurul lucru sigur din univers.
‎Am avut timp și orice altceva. ‎Și te schimbă…
‎puțin…
‎sau mult.
‎Acum dăm legătura în direct cu Nat Rowers,
‎care ne aduce ultimele știri de la Universitatea Kline.
‎Nat?
‎O veste tristă în campusul Universității Kline.
‎Un accident bizar a curmat viața unei studente la Medicină.
‎- Ce-i asta? ‎- În jurul orei 10:15,
‎un aparat de aer condiționat a căzut de la etajul 3
‎al unei clădiri rezidențiale.
‎Ai făcut altceva aseară?
‎- Nu, am făcut ce fac mereu. ‎- …identificată ca Michelle Dixon,
‎a fost declarată moartă pe loc.
‎- Să chemăm poliția? ‎- Și ce să spunem?
‎Avem o casetă magică care zice ‎că un aparat de aer condiționat
‎o să cadă pe geam?
‎Ce facem atunci?
‎Ce poveste oribilă!
‎S-o oprim!
‎Vorbești serios?
‎La cât a zis, la 10:15?
‎La naiba!
‎La o parte! Scuze!
‎Hei!
‎Ai grijă!
‎Hei, ai grijă!
‎Mulțumesc!
‎- Ești bine? ‎- Da.
‎- Mulțumesc! ‎- Da.
‎Un noroc remarcabil și un pic de eroism din partea unui trecător
‎au salvat viața unei tinere azi.
‎Rel Lindquist, student aici la universitate,
‎a împins-o la loc sigur înainte…
‎La naiba, uite!
‎Uite! Acolo.
‎Acolo.
‎Îți spun, ‎e ceva în neregulă cu tipul ăsta.
‎Mi se face pielea de găină ‎doar uitându-mă la el.
‎Mă bucur pentru fata aia, ‎dar ceva nu e în regulă acum.
‎Ai salvat o viață.
‎Dacă data viitoare n-o mai fac?
‎- Sau nu pot? ‎- Ai dreptate.
‎Am avut noroc.
‎Am făcut rost de bani.
‎Dar ce-ar fi să ne oprim puțin?
‎- Ar trebui să-mi anulez călătoria. ‎- Nu anula călătoria!
‎Am mai discutat asta.
‎Înainte să fii la un pas de moarte.
‎N-am fost la un pas de moarte.
‎Nici măcar puțin.
‎Mama poate aștepta. ‎Deja a așteptat două luni.
‎Du-te s-o vezi!
‎Bine, ascultă!
‎Îți scriu adresa ei, ‎în caz că te răzgândești.
‎E în Pasco. Faci 40 de minute cu taxiul.
‎Și știu că ai banii.
‎Și, cum am promis, ‎fără înregistrat cât sunt plecat.
‎Vedem ce facem când mă întorc.
‎Dar deocamdată,
‎ia o pauză!
‎Bine?
‎Promit.
‎Și mai ieși la lumină în weekend!
‎Nu ești Howard Hughes.
‎PAUZĂ
‎Moartea.
‎- E Moartea. ‎- Nu, frate, nu e.
‎O să vezi cine e. Nu e Moartea.
‎E comisarul Ligii Naționale de Fotbal ‎și ești arestat
‎pentru că numele echipelor ‎sunt acte de violență.
‎În seara aceea, s-a ridicat ‎și a tot încercat să se abțină.
‎Dar…
‎nu ne putem schimba firea.
‎Cine suntem…
‎Cum ne-am născut.
‎Rel avea de gând să apese pe „înregistrează”.
‎Asta e problema când ești singur atât de mult.
‎Noaptea târziu, când ești singur într-o cameră,
‎nu e nimeni acolo care să te mintă în legătură cu cine ești.
‎Și acum, o poveste locală îngrozitoare.
‎O tragedie de dimineață, în Pasco.
‎Studentul Christopher Perry a fost găsit ucis cu brutalitate
‎în casa mamei lui.
‎Poliția spune că Marjorie Perry a fost trezită
‎cu câteva ore înainte de răsărit de sunetul sticlei sparte
‎și că un proiectil a fost aruncat în casă,
‎emițând un fel de gaz
‎care a lăsat-o inconștientă.
‎- Alo! ‎- Alo!
‎Când s-a trezit, și-a găsit fiul
‎dezmembrat de o armă încă neidentificată.
‎Îmi pare rău.
‎Trebuie să vezi asta.
‎- Am zis că n-o faci. ‎- Trebuie să pleci.
‎Dacă ți s-ar întâmpla ceva…
‎Chris?
‎Ce naiba se întâmplă aici?
‎Nu.
‎Cine naiba ești?
‎Și de ce vrei să-l omori pe Christopher?
‎Și de ce arăți ca Christopher?
‎Nu eu încerc să-l omor.
‎Ci tu.
‎- Ce dracu' vrei să spui? ‎- Tu încerci să-l omori.
‎Încerci să ne omori pe toți.
‎Chiar crezi că ești un student obișnuit?
‎Să te întreb ceva!
‎Unde ai făcut liceul?
‎Unde te-ai născut? Unde ți-e familia?
‎Nu-ți amintești? ‎Pentru că nu erai o persoană.
‎N-ai fost născut.
‎Ai fost creat.
‎Într-un laborator.
‎Laboratorul meu, peste 40 de ani.
‎Laboratorul meu de logistică ‎pentru experimente robotice.
‎REL ‎FRIGIDER PROBĂ BIOLOGICĂ
‎R-e-l.
‎A rămas numele tău.
‎Ești cyborg.
‎Un model timpuriu.
‎Și ești defect.
‎Voiam să te extermin. Dar ai scăpat.
‎Te-ai întors în timp.
‎Ce porcărie mai e și asta?
‎Uită-te la mâna ta!
‎Uită-te bine!
‎Nu. Mincinosule!
‎Mincinosul naibii!
‎Ce naiba?
‎Da.
‎Și eu.
‎Sunt primul.
‎Am fost el odată.
‎Dar…
‎m-am îmbolnăvit.
‎Și am înlocuit partea asta, aia și aia.
‎În scurt timp, ‎am devenit mai mult decât un om.
‎Am fost primul dintr-o nouă specie.
‎Și am făcut mai mulți.
‎Te-am făcut pe tine.
‎Ai fost unul dintre primele modele.
‎Ai spus că sunt defect.
‎Suferi de o boală.
‎O boală numită frică.
‎Tristețe.
‎Le-am îndepărtat în viitor. Noi…
‎I-am vindecat. Eu i-am vindecat.
‎Dar tu ai scăpat.
‎Iar când ai salvat-o pe femeia aceea,
‎a apărut fotografia ta.
‎Și te-am găsit…
‎în trecut.
‎Nu-mi amintesc.
‎Nu ai cum. Călătoria în timp ‎e diferită pentru modelul tău.
‎Și memoria ta e afectată.
‎N-aveai de unde să știi asta.
‎Dar am creat un cod secundar.
‎Programat să tipărească pe ce poate,
‎ca să-ți amintească de misiunea ta.
‎Și așa a fost.
‎De fiecare dată când atingi ‎un dispozitiv magnetic primitiv.
‎Nu era videocasetofonul.
‎Erai tu, computerul central, încercând ‎să-ți amintești care ți-e misiunea.
‎Ai venit să mă omori, ‎ca să împiedici viitorul să se întâmple.
‎Ca să mă oprești să creez ‎ce trebuie să creez.
‎Dar am venit să te opresc.
‎Să ne salvez pe toți.
‎Când m-ai găsit, ‎ai știut că trebuie să-mi fii aproape.
‎Dar ai uitat de ce.
‎- Dar ne-ai atacat. ‎- Am folosit gaz anestezic.
‎Îi afectează doar pe oameni. Vor fi bine.
‎Când se vor trezi, tu nu vei mai fi.
‎Totul va părea un vis.
‎Aici vei sfârși, Rel.
‎De ce?
‎Nu sunt defect.
‎Încă simți problema eternă. ‎Dușmanul veșnic trăiește în tine.
‎Frica.
‎Care duce la suferință.
‎Și merităm să trăim ‎într-o lume fără frică, Rel.
‎Fără suferință.
‎Iar te miști.
‎Curentul m-a paralizat pentru scurt timp, ‎dar nu avea cum să mă oprească.
‎Înlocuirea omenirii ‎cu aceste îmbunătățiri cibernetice.
‎Eliminarea defectelor.
‎Nu e totul doar frică?
‎Este, nu-i așa?
‎Dacă vrei să mor ‎ca să-ți fie mai puțină frică…
‎în regulă.
‎Fă ce vrei!
‎Știu că nu sunt defect.
‎Tu ești.
‎Și te iubesc oricum.
‎Bună, scumpule!
‎Încarc asta într-o secundă.
‎Nu am mult timp, pentru că ești pe cale să mă omori,
‎ceea ce e în regulă, nu-ți face griji!
‎Dar vreau să știi adevărul despre cine sunt,
‎despre ce vei deveni și …
‎care-s lucrurile pe care creierul tău genial le va face acestei lumi.
‎Și a văzut totul.
‎Toate lucrurile mărețe și îngrozitoare pe care le-a făcut,
‎toate realizările tehnologice uimitoare pe care le-a făcut
‎în efortul de a elimina suferința, de a elimina frica.
‎Și, făcând asta, și-a dat seama că-și va pierde umanitatea.
‎REL ‎FRIGIDER PROBĂ BIOLOGICĂ
‎Deci asta e.
‎Voiam să știi…
‎când mă voi gândi la asta, la…
‎ce-ai devenit, voi fi trist.
‎Foarte trist, dar…
‎există frumusețe în tristețe.
‎Acum îmi dau seama.
‎Cât de fragili suntem.
‎Mă tem că nu mai am timp să-ți spun altele,
‎pentru că vechiul meu prieten a venit după mine și…
‎e în regulă…
‎pentru că am iubit.
‎Pentru că am iubit.
‎Mulțumesc.
‎Mulțumesc, Christopher.
‎În acel moment, viitorul s-a schimbat,
‎deoarece Christopher a hotărât
‎să nu se uite niciodată la semenii săi și să vadă defecte.
‎Îi privea cu dragoste,
‎pentru că se pare că Rel nu avea defecte.
‎Rel era perfect.
‎Mi-ai povestit despre prietenul tău.
‎- Cel care… ‎- M-a îmbolnăvit. Da.
‎Christopher.
‎Mă gândesc mult la el.
‎Dar sper să fie iubit.
‎Așa cum sunt eu iubit.
‎Aș vrea să fi știut atunci ‎ce știu eu acum.
‎Nu eram defecți.
‎Nici măcar puțin.
‎Eram perfecți.
‎La fel ca voi toți.
‎Și, Sandra,
‎du-te și fă ‎din viitorul ăla ceva bun, bine?
‎Pentru noi.
‎Ce… Cine sunteți…
‎Sunt cinci surori. ‎Trebuie să ne rugăm toate cinci.
‎Nu mi-ai spus că mai vii cu altele.
‎Unde e asistenta?
‎S-a dus la baie.
‎De asta am întârziat. ‎A trebuit s-o aștept.
‎- Se întoarce imediat. ‎- Să mergem!
‎Doamne!
‎Îl simți?
‎Îl simți? E încă aici.
‎E în aer. Îl simți, fată isteață?
‎Deci ce facem? Ce vom…
‎Știm ce să facem.
‎Vom forma patru puncte cu unul în centru.
‎- Aici? ‎- Nu.
‎Dragă, tu stai acolo!
‎Nu înțeleg.
‎O să vezi, dragă.
‎Ai încredere în mine!
‎- Aceso. ‎- Aceso.
‎- Aglaia. ‎- Aglaia.
‎Vă convocăm pe voi, cele cinci surori.
‎Fiicele lui Asclepios și Epione, ‎furnizoarele artelor lui Apollo.
‎Vă invocăm să vă vindecați sora, vasul.
‎Panacea. Higia. Iaso. Aceso. Aglaia.
‎Bună Panacea, ‎fiica lui Asclepius și a lui Epione,
‎prima dintre medici, ‎cea mai rapidă dintre vindecători,
‎cea mai de încredere ‎dintre bărbați și femei.
‎Prin tine, rănile ni s-au vindecat, ‎oasele s-au împletit, iar boala a ars.
‎Poftim!
‎Și obiectele personale?
‎Prin bunătatea și puterea ta, ‎ne bucurăm din nou de viață.
‎Panacea, prietenă a omenirii.
‎Ne rugăm ție. Îți cer bunăvoința.
‎Fie ca credincioasa ta adevărată ‎să fie vindecată de această boală.
‎Fie ca ea să-și revină complet.
‎Fie ca vigoarea ‎și vitalitatea să-i revină.
‎Îți cerem binecuvântarea.
‎- Zeița noastră, pentru tine. ‎- Zeița noastră, pentru tine.
‎- Dar sacrificiul nostru? ‎- Vom…
‎Vom ajunge acolo. Asta e diferit.
‎Ce e în asta?
‎E doar ceai.
‎Bea-l!
‎- Zeița noastră, pentru tine. ‎- Zeița noastră, pentru tine.
‎Haide!
‎Bună, Julia!
‎Bea acum!
‎Nu! Ilonka, nu bea aia!
‎Bea acum! Acum ori niciodată.
‎- Nu va funcționa dacă nu o bei. ‎- Nu!
‎- N-o bea! ‎- Te rog, Ilonka. Te rog!
‎Nu!
‎Subtitrarea: Alexandru Pintilei