СЕРІАЛ NETFLIX
Серденько.
Люба.
Хтось їде додому?
Про що ти?
Я вас чула вчора увечері.
-Сідай. -Хто це?
Я сказала, сідай.
Клянуся, я почну замикати всі ваші кімнати на ніч.
Хто це?
Можливо, ніхто.
Якщо когось випишуть, ми повинні знати.
Якщо так, то ви.
Коли інші почують — вимагатимуть відповіді.
Вони поки що про це не почують.
Ти нічого не розповіси. Зрозуміла?
Поки ми не знаємо напевно, говорити про це будь-кому…
було б жорстоко, Ілонко.
Неймовірно жорстоко.
Не сказати нам — жорстоко.
Пам’ятаєш, як важко було почути новини?
Дізнатися, що вмираєш.
Змиритись із цим.
Якщо ти комусь скажеш про це, то позбавиш їх цього смирення.
Тож якщо ти їхній друг,
якщо тобі не начхати на них.
Ти нічого не скажеш.
Як тільки щось зміниться, я повідомлю.
Я скажу.
Коли знатиму напевно.
І ні секундою раніше. Ти мене чуєш?
Це я?
Ні.
Поклянися мені,
бо я знаю, як важко сидіти поруч із ними,
дивитися їм у вічі й нічого не говорити.
Обіцяй мені зараз, що саме це ти й зробиш.
Ви вирішили?
Можна нам ходити в бібліотеку вночі?
Ні, ще не вирішила.
Але якщо ми хочемо відновити довіру,
найкращий спосіб це зробити — бути чесними один з одним,
розмовляти один з одним.
Я мушу вам довіряти.
Бути чесними?
Чесність? Ось що вам від нас потрібне?
Так, саме так.
Я дуже сумую за Анею. Не знаю, я сьогодні дуже зла.
Гей, почекай.
Стій.
-Що трапилося? -Нічого.
Маячня. Я тебе бачу наскрізь. Що таке?
Нічого, правда.
Слухай, я…
Вибач за вчорашнє.
-Усе гаразд. -Ні, не гаразд. Я…
Мені дуже соромно…
Ілонко, що не так?
Я маю тобі дещо сказати, але…
не можна нікому казати, добре?
Може, лабораторна помилка. Це може бути що завгодно.
Не думаю.
Я бачила її обличчя. Вона теж так не думає.
Вибач, що розповіла, але мені потрібно було комусь розповісти
бо я б…
розплакалася.
Напевно, це помилка.
-А якщо ні? -Тоді ні.
Але які шанси?
Що ж, обставини незвичайні.
-Чому? -Через те, що ми зробили.
Ритуал спрацював. Просто…
не для Ані.
І що нам тепер робити?
Повернуся одразу, як зможу. І розповім, що з’ясую.
Куди ти?
Відповіді має не лише Стентон.
Я запитала, чи це я. Вона сказала, що ні.
Може, вона і бреше. Але сказала, що обов’язково розповість.
Зрозуміло.
Думаєш, це ти.
-Боже, подивися на себе. -Не знаю.
Так, я щось бачу. Я від тебе щось відчуваю.
Ти завжди була сповнена світла. Але сьогодні…
Стала яскравішою.
Якщо це я…
Я не знаю, що робити,
якщо повернуся додому,
-а решта… -Світле дівча,
твоє серце.
Я тобі щось покажу.
Якраз вчасно.
Дивно. Я замовив санґрію.
Довелося припинити подавати. Фрукти застрягли в крапельниці.
Нічого страшного. Тоді рожеве ігристе.
Добре. Застрибуй. Вітаміни самі себе внутрішньовенно не введуть.
Ти в нормі?
Так, я працюю над новою сценкою.
Сценкою?
Так. Це…
Іноді треба розважати людей Чапліном.
-Кому не подобається Чаплін? -Атож.
Тобі буде корисно повідомити мене,
якщо повернуться симптоми або з’являться нові.
Ні… мій єдиний новий симптом — фізична комедія.
Ти точно вмієш?
Розслабся. Я знаю, що роблю.
Точно. Ти ж голила хлопців у школі-інтернаті.
Я так і казала.
Стривай, ти так сказала чи так робила?
-А різниця є? -З тобою?
Так. Безперечно є.
Якщо ти не знаєш, коли я говорю правду,
отже, ти неуважно слухаєш.
Тобі було нудно.
Ти вирішила, що постригти мене буде весело,
тож ти вигадала історію.
Можливо.
Ти ж недавно розповідала?
Про вас із однією дівчиною, пам’ятаєш?
І що?
Це правда?
Звісно.
То… Ти лесбійка.
І що?
Ти казала батькам?
Звісно.
Сподіваюся, було краще, ніж у мене.
Чому?
Ну, моя мама…
Господи, мама.
Ми досі не помирилися, навіть…
Але ти молодець.
Ти смілива, коротунко.
Ні.
Не особливо.
Було неважко сказати про це батькам,
тому що їм нема діла до мене.
Не впевнена, що вони почули мене.
Я можу сказати, що підсіла на героїн, або вагітна вісімнятами,
але не думаю, що їм це буде цікаво, тож ні.
Це ти хоробрий, друже.
Ти сказав батькам, і це мало значення.
Навіть не знаю.
Я досі їм багато чого не сказав.
Особливо мамі. І…
А тепер. Після Ані.
Шкода, що мені не вистачає сміливості розповісти.
Привіт.
Він зайнятий.
Ну ж бо.
Так, гаразд. Це дивно. Будь ласка, припиніть.
У чому річ?
Він намагається вчинити хоробро, але його треба підвезти.
«БІЧБЕРРІ ЛІФ»
Тут ми розливаємо наш чай, і це все чудово,
але тут запах так собі.
Я не хотіла цього казати.
Знаєш, чому я назвала свою компанію «Good Humor»?
Тому що сміх — найкращі ліки абощо.
Медицина у Стародавній Греції будувалася на гуморальній теорії.
Гумори — це рідини, які регулюють тіло.
У Стародавній Греції це були кров, флегма, жовта та чорна жовч.
Вони вірили, що якщо збалансувати ці чотири елементи,
то тіло позбудеться хвороб.
Усе взаємопов’язано, і вся справа в балансі.
Стійте.
Це жовч?
Частково наша. Що огидно, чесно кажучи,
але ми її не розповсюджуємо. Не хвилюйся.
Це для нас. Для експериментів.
Знаєш, вони вірили, що рак з’являється,
коли є надлишок чорної жовчі.
Це правда?
У тому місці, де збудовано «Брайткліфф»,
є щось особливе.
Саме там, де він стоїть.
І той, хто збудував «Брайткліфф», знав про це.
-Ти знаєш цю історію? -Стенлі Оскар Фріланд.
Вірно. А я побудувала це місце, щоб бути максимально близько
до того місця, наскільки це можливо.
Стентон сидить у місці, несхожому ні на що
поза Стародавнім Єгиптом, і не хоче ділитися.
Ні тут, ні там. Про це іншим разом.
Тож той ритуал, п’ять сестер,
чотири гумори, на тій землі,
під керівництвом цієї дівчинки, здається, спрацював.
Ми роками, навіть десятиліттями
намагалися відтворити те,
що ти зробила тієї ночі.
Тож ми хочемо запросити тебе до нас,
щоб ми могли знайти більше балансу.
А що означає «до нас»?
Що це за місце?
Це місце для людей на певному шляху.
Безпечне місце для людей, яким потрібні реальні відповіді.
І тобі тут завжди раді.
Ми не кожному робимо таку пропозицію.
Ти можеш жити тут…
якщо захочеш.
Подумай про це.
Ти така розумна дівчина, дуже розумна.
Подумай про це.
І якщо зможеш,
ти говорила, що використала старий щоденник для ритуалу.
-Щоденник Афіни. Правильно? -Так, правильно.
Я б із задоволенням подивилася його.
Якщо можна позичити, ти не проти?
Чи могла б ти принести його сюди?
Якби я могла подивитись, я би більше зрозуміла,
і, можливо, ми з тобою зможемо придумати, як їм допомогти.
-Кому? -Твоїм друзям. Усім їм.
Усім.
Він у Стентон.
Щоденник. Вона забрала.
Звичайно ж.
Що ж…
а з цим можна щось зробити?
-Привіт. -Привіт.
Я тут подумав про прогулянку на природі.
Ілонка хвалить місцевий ліс,
а мені влили цілий мішок вітамінів,
тож у мене є запас енергії. Може…
придумаємо, як її витратити?
Не знаю.
Я краще посиджу сьогодні вдома.
Так, звичайно. Просто, залишимося тут.
Мабуть, я не знаю.
Щось я сьогодні нездужаю. Я б хотіла…
побути сама.
Так. Знаєш що,
піду візьму книгу і припаркуюся прямо біля твоїх дверей.
Я буду поруч, як консьєрж, ти просто,
коли тобі щось потрібне, відкриваєш, а я там.
-Будь ласка, не треба. -Надто розкішно?
Від цього стає страшенно ніяково.
Гаразд. Я просто…
Просто пожартував.
Я знаю…
Вибач я…
Мені шкода.
Ти в нормі?
Так.
Якщо хочеш повернутись, просто скажи.
Спенсере, що ти тут робиш? З тобою все гаразд?
Усе гаразд. Я хочу…
Поговорити з мамою.
За 25 років життя він впустив
у своє життя величезну кількість сексуальних збочень.
Він також сильно погладшав…
Спенсере?
Привіт, мамо.
…боротьба з дияволом, яка…
-Що ти… -Так, я репетирував,
але не впевнений, що впораюся, але я спробую.
Дозволяєш?
А потім можемо поговорити, якщо не передумаєш.
Я вмираю.
Це відбувається прямо зараз.
Я не одужаю. Я не повернуся додому і…
Моя подруга, моя добра подруга. Вона…
Щойно померла, і в неї не було нікого, крім нас.
Жодної родини. Ні друзів. Тільки ми і…
Нас було достатньо.
І я це бачив.
І…
-Це змусило мене замислитися… -Спенсе.
Мені їх також достатньо.
Ось що я зрозумів.
І коли настане мій час…
а він скоро настане…
я буду з людьми, які люблять мене таким,
який я є.
Без осуду, приміток і всього того жахливого лайна,
яке ви на мене повісили.
І я розумію.
Переконання, на яких ти виросла, і віра, за яку чіпляєшся.
Я розумію.
І…
Хоч я й хотів би спілкуватися з тобою, мамо, як усі.
Але ви виховували мене в церкві, щоб я був сильною людиною,
за образом і подобою Божою, кому не личить благати про любов.
Тому я не робитиму цього, але…
Я також не брехатиму про те, хто я є.
Ганьбить це тебе або твоє уявлення про Бога чи ні —
роби що хочеш.
Не зважай на мене до самої смерті, або люби, але…
Це твій вибір.
Тому що…
Я люблю тебе, мамо.
Такою, яка ти є.
І себе люблю. Таким, яким я є.
І я впевнений, що Бог також.
Я люблю тебе, мамо.
Ви впевнені?
Овва, гаразд.
Так.
Це просто чудово.
Надішлете її результати факсом?
Ще раз дякую.
Добре. Ти не сказав ні слова всю дорогу додому.
Перш ніж я відпущу тебе нагору, хочу знати, що ти в нормі.
Не віриться, що я це зробив.
Ти зробив би це знову?
-Так. -Тоді ти вчинив правильно.
Спасибі за це.
Тільки не картайся сьогодні, гаразд?
Так.
Уявлю, що живу в паралельному світі
з купою геїв, ми робимо тупі гейські штуки й усі
один одного підтримують.
А потім я танцюю.
Чудова ідея.
Привіт.
-Привіт. -Ти…
-чекаєш Нацукі? -Так, вона всередині…
Так. Думаю, вона прийде.
-У вас із нею все гаразд? -У нас? Так, звичайно.
Просто через Аню, знаєш.
Це серйозний удар.
Ти чекатимеш на неї чи…
Ні. Ходімо.
Що там?
Так. Жорстоко.
Вона сказала, що ще не вирішила, чи можемо ми зустрічатися.
Вона поки не хоче, щоб ми надто багато спілкувалися.
Але це несправедливо.
Так чи інак, схоже, сьогодні зустрічі не буде.
Ну й нехай. Я все одно втомився.
Отже, пізня прогулянка.
Привіт.
Ось ти де.
Вибач, я… Вибач.
Я пішла в обхід. Решта внизу?
Двері зачинені.
Ну, це відстій.
Що ж.
Я…
сумував за тобою.
Так.
Якщо що, можеш відшити мне
без жалю. Правда.
-Що? -Кажуть, життя надто коротке,
щоб бути з кимось не тим,
і для нас це дуже актуально. Тож…
Ні, все не так. Ні.
Я хотіла розповісти історію у клубі.
Хочеш послухати?
Так.
Вибач, що ховалась.
Річ не в тім, що я хочу розійтися.
-Ні. Я ж казав. Я розумію. -А в тім, що я хочу…
впустити тебе.
Правда, і…
Після смерті Ані я багато думала про те,
що залишилось…
і про нас із тобою.
Я дуже хочу, щоб ти почув цю історію.
Я слухаю.
Я назвала її «Дорога в нікуди».
Про дівчину на ім’я Тереза.
Вона жорстка, проблематична, і її непросто взнати.
Ми знайомимося з нею того вечора, коли Тереза дуже хотіла втекти.
ГУЧНІСТЬ
Чорт!
Нам потрібне авто. Підвезеш?
-Навіть не знаю. Я просто їду… -На північ?
-Прямо. Так, я… -Ми їдемо туди.
Ми маємо концерт.
Знаєш, що? Так. Гаразд. Хай буде, що буде.
Сідаємо.
Дякую, що погодилася. Як тебе звати?
-Тереза. -Мене звуть Фрідом Джек.
А моя подруга — Поппі Корн.
Оце так імена.
Ну, рокерів на ім’я типу Чед не знайти.
Можна я закурю?
-Ну, я… -Не хвилюйся. Це не тютюн, люба.
Якщо ти про це турбуєшся.
Думай про те, чим дихаєш, розумієш?
То ви в рок-гурті?
Ми і є рок-гурт.
У нас ще двоє, бо інакше був би дует.
Отже…
Куди прямуєш, Терезо?
Точно не знаю.
Подалі звідси.
Та невже? Здається, я чув про це місце.
Я там бував, здається. Грав пару концертів.
Їхати всю ніч, пункт призначення невідомий. Такого плану?
Саме так.
Чудова ідея. Їхати та їхати.
Нікуди особливо не треба.
О, це рідкість.
А це чудово, юна леді.
О, ще один супутник.
Не думаю, що вони ловлять. Палець не видно.
Тоді краще не пригальмовувати.
Раптом їм потрібна допомога. Може, вони в біді.
Вони б нам помахали, як потрібна допомога.
Може, вони не знають, що їм потрібна допомога.
Або не вміють просити.
Хай там як, думаю, правильно, що ти проїхала.
ГУЧНІСТЬ
Це не твоє авто, Фрі. Запитай, чи любить вона голосніше.
О, я не проти.
На такій широкій і порожній дорозі?
-Це саундтрек. -Бачиш, вона розуміє.
Не слухай її. Так. Зроби гучніше.
Їдь усю ніч. Це рок-н-рол.
Так, може, і не всю ніч. У тебе залишилося лише чверть бака.
Це…
-Дивно, я… -Попереду заправка.
Чверть бака вистачить. Не треба зупинятися.
Потрібно зупинитися.
Зрештою. Але чверті бака достатньо.
-Ти можеш їхати далі. -Зупинися.
ЗАПРАВКА Й МАГАЗИН
ВІДКРИТО
Почекай.
Я подивлюся, чи є там хтось.
На вулиці холод.
Краще не вимикай.
Ти знаєш, брати попутників небезпечно.
Особливо для такої юної леді за кермом.
Ти смілива.
Мені начхати.
Так, я розумію.
Тобі начхати. До біса.
Ти їдеш подалі звідси.
А від чого ти тікаєш, люба?
Ні від чого.
Мені просто треба було їхати.
Чому?
Я не… Хіба це важливо?
У тебе було хороше дитинство?
-Так, але… -Ким ти хотіла стати, коли виростеш?
Найбільше за все?
Коли думала про своє ідеальне майбутнє,
який ти мала вигляд? Що робила?
Чому ти питаєш?
Тому що ти мене зачаровуєш.
Чому?
Я бачу.
Де ти хочеш бути за десять років?
Чи п’ять років, один рік, завтра,
вигадай що-небудь.
Що б ти хотіла зробити.
Після сьогодні?
Я не знаю.
Більш нікого немає. Жодної машини на дорозі.
Більше нікого. Як я сюди потрапив?
Як я… Мені тут не місце.
-Боже. -Що?
Що це було?
Мабуть, тут кожен має свій шлях.
Багато заблукалих душ на зупинках:
ангели, дияволи і таке інше.
Дівчата мусять бути обережні.
Заглуши мотор.
-Чому? -Заглуши.
-Але чому? Тепло… -Залишиться.
Тут нікого немає.
Мабуть, закрито.
Ти в цьому певен, любий?
Дорогою мають бути ще заправки. Поїхали далі.
Це її авто, Фрі.
Не кажи їй, що робити.
Вибач.
ГУЧНІСТЬ
Люблю їздити вночі, особливо в таку темряву.
Бачиш інші авта на дорозі в тумані.
Спочатку видно лише задні фари, як червоні очі в темряві.
Що це?
-Що трапилося? -Не працює.
Відчуваєте запах?
-Що це? Пахне, як… -Треба зупинитися.
Якщо це від двигуна, гальмуй.
Вибач. Це мій косяк.
Коли ти запалив його?
Це не той запах.
Усе гаразд, Терезо?
Так, просто вже пізно. Я втомилася.
-Це допоможе. -Не треба.
Серйозно? Що то за запах?
Чорт!
Усе добре.
Що це було?
Напевно, врізалися у щось літаюче. У птаха.
-Посеред ночі. -Значить, кажан.
Як він виглядав?
Не знаю. Я не бачила. Було щось…
Здається зелене.
Буде боляче.
Що?
-Що ти їй кажеш, Фрі? -Нічого.
Якого біса?
А як це тобі? Дуже цікаво.
Випередив, коли ми зупинилися.
Треба зупинитись.
Чорт!
Ох! Так уже краще.
Добре, пригальмуй. Попереду ще одна заправка.
-Що це було? -Зупинися!
ЗАПРАВКА Й МАГАЗИН
КАВА
ВІДКРИТО
Це та сама заправка?
Та ні. Вони просто всі однакові на вигляд.
Хоч одна сьогодні працює?
Отакої. Чекай тут.
Сидіть. Я перевірю.
Пізно, може бути небезпечно.
Не глуши мотор.
Це твоє авто, Терезо.
Це твоє авто, чорт забирай.
Ти не маєш робити те, що він каже.
Цей сморід жахливий.
Тоді підемо подихаємо.
Вийдемо на вулицю. Разом.
Подихаємо свіжим повітрям. Що скажеш?
Ходімо.
Швидше в авто! Негайно!
Нам треба їхати! Сідайте в авто!
Що відбувається? Хтось женеться?
Їдь! Зараз! Негайно!
Якого біса?
Це нічого. Усе добре.
-Якого біса? -Нічого.
Упевнена, він має рацію.
Я впевнена, що справді нічого не було.
Пронесло.
Що це було?
-Він зловтішається. -Вона просто заздрить.
Про що це ви тут базікаєте? І що тут відбувається?
А якщо я вбив працівника?
Замовкни.
Серйозно. Якщо я його вбив?
Припустимо, я купив ящик пива, він косо подивився на мене, а я розлютився,
кинувся б на касу, а він почав би битися зі мною,
а я схопив його за обличчя, стукнув об прилавок,
і в нього вилетіли зуби,
я перестрибнув через прилавок,
розбив пляшку і встромив йому в горло,
і це зайняло багато часу,
кров розбризкалася.
Тому завжди треба стояти позаду,
коли робиш це,
тому що тоді бризки крові практично не залишаються на одязі.
Майже.
Може, тому я ношу темний одяг.
Щоб приховати кров.
Вали з мого авта.
-Гей. -Я зупиняюся,
і ти валиш із мого авта.
Не думаю. І не смій.
Гей, припини. Він не в собі.
Може, й так, а, може, Поппі видніше.
Може, вона знає…
що ми не залишаємо людей живими, коли вони дізнаються, що ми робимо.
Може, ти їй подобаєшся.
Тому вона й не хоче, щоб ти мені вірила.
Може, нам вчинити з тобою так само,
як із тим чуваком,
який нас підвозив раніше.
Фрі.
А може, я просто базікало, але ось що я вам скажу.
Буде боляче.
І це єдина правда, яку ти сказав.
Гей, ти в нормі?
Господи.
-Що це в біса було? -Гей, нумо.
-Пишаєшся собою? -Ти про що взагалі?
-Що ти робиш? -Та що з тобою таке?
Про що ти говориш?
-Ти завжди так робиш. -Боже мій.
-Хіба ти не з гурту? -Ти довбаний слинько.
-Краще виступай соло. -Пофіг.
Ти дійсно моя дівчина?
ПАЛЬНЕ
Що відбувається?
Що?
І не морочте мені голову. Що там сталося?
І не намагайтеся мене налякати абощо, інакше я зупинюся і ви підете пішки.
Що там сталося?
На заправці.
Я ж сказав, що там нікого немає.
Я стягнув ящик пива й почув шум.
Ти пам’ятаєш?
Звичайно, пам’ятає. Вона просто відключилася на секунду, так?
Так, я задрімала.
Вибачте. Я втомилася.
Ми що, колами їздимо?
-Не думаю. -Може бути.
Ну й сморід.
Якого біса?
Усе добре.
Терезо.
Зараз не можна зупинятися, люба.
Стережись!
Це дитина? Я…
Треба до неї підійти. Глуши двигун.
Ні, не потрібно.
Я в цьому розуміюся. Вона принада.
Вони використовують дитину,
зупиняють авто, а в кущах чекає псих
або вже підбирається до дверей.
Вони випатрають тебе живцем на дорозі,
навіть коли вже забрали авто, і дуже повільно проїдуть по тобі,
щоб переламати всі кістки. По одній.
Це маленька дівчинка Фрі.
Вони хочуть, щоби ми так думали.
Мені здається, я її чомусь знаю.
Вона така маленька. Я…
Ні! Не виходь!
Ти в нормі?
Почекай.
Гей, не треба. Не ходи за нею. Це пастка. Присягаюся.
Я піду з тобою.
Ви обидві з глузду з’їхали.
Якого біса?
Цей сморід…
Що?
ЗАПРАВКА Й МАГАЗИН
Її там нема.
Де вона може бути?
Дівчинка була зовсім сама, ми маємо її знайти.
Гараж.
«ЧАШКА КАВИ»
Відкрий.
Облиш це. Ходімо швидше до авта.
Ні, я…
Я…
Я не…
Ти так і не покинула гараж.
Ти вмираєш.
Буде боляче.
-Померти? -Жити.
Боляче буде, якщо ти залишишся. Ти ж знаєш.
Якщо залишишся, буде боляче.
Це правильне рішення.
Їдь.
Усю ніч і до ранку.
Тут він не бреше.
Усе, що ти сказала до того, як сіла в авто
і ввімкнула двигун,
було правдою.
Тобі буде дуже боляче, якщо залишишся.
Буде дуже тяжко.
Життя страшенно важке. Буде боляче.
Але я борюся за тебе.
Хто ви?
Ми — це ти, люба.
Буде тяжко, якщо залишишся.
Але я боротимуся за тебе. Я буду поруч.
Буде набагато простіше, якщо здатися.
Нехай двигун працює. Дозволь собі вислизнути.
Ми завжди будемо з тобою.
Ми завжди будемо сперечатися у твоїй голові.
Це буде страшенно важко. Але я допоможу тобі винести її.
Я так втомилася.
Я знаю, але ти потрібна, хоч ти цього не бачиш.
Ти нікому не потрібна. Ти замінна.
Тебе неможливо замінити.
-Ти маєш бути тут. -Не повинна.
-Будь вільна. -Протримайся ще секунду.
Ще мить.
І подивися, що буде.
Так простіше.
То була найдовша поїздка в її житті, хоч вона так і не вийшла з дому.
Це був найважчий шлях у її житті, і вона так і не вийшла з гаража.
Але зрештою
вона вирішила залишитися.
Вона вирішила залишитися.
Але не знаю, чи мало це значення.
У сенсі?
Я трохи змінила кінцівку.
Історія звучить краще, якщо вона відкриває гараж…
Але річ ось у чому.
Вона вибралася з авта.
Але далі не змогла.
Її мама повернулася додому та відчула
запах газу.
І знайшла дочку з налитими кров’ю очима й опухлим обличчям,
задихнулася від чадного газу.
І вона закричала,
вона кричала так, як тільки одного разу.
Так само, як знайшла чоловіка мертвим.
Вона робила штучне дихання
та масаж серця своєї дочки.
І сиділа в кареті швидкої допомоги поряд із дочкою і тримала її за руку.
Її донька виживе.
Вона була жива і знову дихала. А потім…
А потім лікарі сказали, що знайшли в ній
інший вид отрути.
Вона повернула дочку до життя, але та все одно вмирала.
На цей раз повільніше.
Вибач. Навіть не знаю, що сказати, крім того, що радий, що ти тут.
Навіть якщо й ненадовго.
Так дивно.
Я справді думала, що не хочу жити.
Насправді так думала.
Так, депресія — дивовижна штука.
Твій мозок намагається тебе вбити.
Твої ж думки хочуть тебе вбити, і я їх слухаю.
А потім…
Я думала, що хочу вмерти.
Але я вижила і зрозуміла, як сильно хочу жити.
Потім я дізналася, що все одно вмираю.
Це якесь знущання.
На кожному кроці.
Мені шкода. Я не…
Не знаю, що сказати.
Чому ти це мені розповіла?
Я хочу, щоб ти взнав мене.
По-справжньому.
І хочу, щоб ти лишився.
Гей.
Гей!
Гей, чуєш?
Припинімо цю маячню…
скажи, чого ти хочеш від мене.
Кевіне?
Боже.
З тобою все гаразд?
Тільки не знов.
ЯКЩО ВИ АБО ХТОСЬ ЗНАЙОМИЙ БОРЕТЬСЯ З ДУМКАМИ ПРО САМОГУБСТВО,
ІНФОРМАЦІЯ ТА МАТЕРІАЛИ ДОСТУПНІ ЗА АДРЕСОЮ WWW.WANNATALKABOUTIT.COM
Переклад субтитрів: Юрій Обревко