SERIÁL NETFLIX
Hotově, nebo kartou?
NEJKRÁSNĚJŠÍ LIDÉ NA SVĚTĚ V ROCE 1997 NAŠE TOP 50
TANEČNÍ STUDIO JANE’S BALET STEP JAZZ
SPOLEČENSKÝ HIP HOP A DALŠÍ MODERNÍ SWING
Tři, čtyři. Další.
Viděli jste…
Nemůže být mrtvá tak dlouho. Její tělo nevykazuje žádné známky rozkladu.
To proto, že ji měl dva týdny v mrazáku.
Tomu říkám vychladlý případ.
Promiň. Nebudu tu pro tebe…
RAJSKÁ POLÉVKA CAMPBELL’S
- Ahoj, jak se vede? - Ahoj. A tobě?
- Skvěle. - Ahoj.
Ahoj.
Máš chvilku?
- Podělala jsem to? - Vůbec ne. Jen mě zajímá, jak to jde.
Jak to jde?
- Skvěle, je to… - Nuda.
Já vím, taky jsem začínala u kasy.
Nestěžuju si.
Jsem vděčná za práci.
Jo, každá práce je něčím náročná.
Máš nějaké koníčky nebo cíle?
Hele, nechci vyzvídat. A vedeš si skvěle.
Jen nejsi první, koho nám přidělili
z programu, a chceme, abys vydržela.
Prý jsi měla potíže v předchozí práci.
A v té předchozí taky.
Dostat se z místa, kde jsi byla, tam, kam potřebuješ,
může být těžké.
Jak dlouho už v tom programu jsi?
- Dva roky. - A teď začínáš zase znovu,
a to nemůže být snadné, ale…
mít cíle, třeba i malé, profesní nebo jiné,
obzvlášť na takto nudném místě, může mít užitečné.
Promiň, že to říkám. Neumím si představit, čím sis prošla.
Sama jsem byla
týden v nemocnici, když mi zkolabovala plíce, ale…
Anyo…
zdáš se mi trochu apatická.
Takže máš nějaké?
Cíle.
Doleva. Musíte první…
Celé tělo. To je ono.
I ke kopům. Ano.
To je ono. I ke kopům.
Viděli jste…
Žádné známky vloupání. Asi to bylo promyšlené.
Vzorec ran naznačuje u obou obětí ránu tupým předmětem.
Myslím, že nejdřív zabil kladivem tu dívku v posteli.
A ten kluk?
Asi slyšel ten rozruch.
Jaký jsi měla den?
Ve špatnou dobu na špatném místě.
Měli bychom odebrat otisky.
Škoda.
Možná ta děcka nepila, ale rozhodně se ztřískala.
-Na ty předtím. -Na ty potom.
Na nás teď.
Právě posloucháte AM cestu do práce s 50 000 watty FM energie.
Najdete nás nahoře a hrajeme největší hity
z rokenrolu celé ráno.
Jsme KSXP.
Musí to být tvá kůže, potápím se
Musí to být skutečné, protože teď cítím
Spontánní regrese.
V místě, kde jsem bydlela, jsem měla jednu spolubydlící.
Dělala spoustu věcí, které jsem měla za…
hodně hloupé.
Jednou mi vyprávěla o jednom svatém.
Měl nádor na noze, který nechtěl zmizet.
Pak vážně onemocněl něčím jiným,
a jeho tělo se proti tomu nachlazení či chřipce začalo bránit.
A nakonec zabilo i ten nádor.
Najednou se jeho tělo rozhodlo jednat správně.
Spontánní regrese.
A já se jí vysmála do obličeje.
Před pár lety jsem na tom byla dost špatně.
A moji přátelé v té době…
má spolubydlící…vlastně to byl její nápad.
Jednou v noci mě vytáhli z pokoje a rozhodli se…
něco zkusit…
něco totálně šíleného.
Aby mi pomohli.
Bylo mi fakt zle.
Hodně zle.
Horečka, střídavě jsem ztrácela vědomí.
Všichni si mysleli, že je po mně,
a pak…
se pro jednou
moje tělo konečně rozhodlo udělat správnou věc.
A probudila jsem se.
A asi…
Asi jsem se uzdravila, že?
A tahle…
věc, která mě tak definuje,
která definuje tak velkou část mého života,
byla naráz…
pryč.
Ale místo abych se cítila zachráněná,
jsem se cítila, jako by mě někdo rozkousal a vyplivnul,
jako by to sežralo části mě.
Ty dobré části.
A teď jsem tady.
Teda co ze mě zbylo.
Spontánní regrese.
Znělo to sakra hloupě…
Tehdy mi to tak přišlo.
Pořád mi to přijde.
Ale ta spolubydlící…
ať už je kdekoliv…
Já…
doufám…
že se někde směje.
Myslím, že si to zaslouží.
SEATTLE A OKOLÍ ZLATÉ STRÁNKY
Haló?
Ahoj.
Rhette?
Jo.
Jsem tady.
Jak se máš?
Ráda tě slyším.
Anyo, co chceš?
Nic, já jen…
Jen tak volám.
Já…
neozvala ses mi už…
- Co chceš? - Nic.
Už je to teď…
lepší.
Mnohem lepší.
Chtěla jsem ti zavolat, abych ti to řekla.
Abys věděl, že jsem v pořádku.
A omlouvám se.
Za co?
Za všechno.
Nevím…
co ode mě chceš, Anyo?
Nic, já jen…
Jsem teď ve městě a…
Jsem sama. Nikoho tu neznám,
jen jsem myslela, že bys mi mohl říct…
Že bys mi mohl říct, že všechno bude…
Že všechno bude zase dobré.
Co bude dobré?
Cokoliv.
Nemůžu…
to napravit.
Nedokážu sebe napravit.
Neumím si představit život, ve kterém by mi vůbec něco vyšlo.
Nikdy jsem nemohla.
V hlavě mám hlas, který mi pořád říká:
„Jsi zlomená.
Jsi zlomená. Jsi zlomená.“ Pořád dokola,
a já to prostě…
nemůžu zastavit.
Jen bych…
Jen bych chtěla, abys se mnou mluvil.
Omluvila jsem se.
Vím, že jsem byla noční můrou a…
podělala jsem to,
ale tys zmizel!
Potřebovala jsem tě.
Byl jsi moje jediná rodina!
Ano, vím, že jsem odešla.
Ale já jen chtěla, abys mě našel.
Anyo…
Proč jsi mě nešel hledat, Rhette?
Znals mě dobře na to, abys věděl, že jen předstírám.
Rhette?
Rhette!
Viděni nebo neviděni, jsou tu, ale přitom nejsou.
Rád bych probral něco, co jsi zmínila při minulém sezení.
Dobře.
Nemohl jsem si nevšimnout, jak jsi to řekla. Řekla jsi…
„Moji přátelé v té době“.
Řekla bys, že už nejsou tví přátelé?
- Už tu nejsou. - Myslíš tím, že nejsou místní, nebo…
Ježiši, to jsem jediná, kdo v téhle skupině mluví?
Můžete taky něco říct.
No tak, lidi.
Nic. Jasně.
Lidé, o které…
o které přijdeme…
nejsou nikdy vlastně pryč.
Kecy.
Myslela jsem si…
že se mě snažili kontaktovat.
Že mi posílají zprávy ze záhrobí, že mi posílají znamení.
Hledala jsem všude, ale všechno to je jen…
Spontánní regrese má tendenci působit jako magie…
i když to ve skutečnosti je jen imunitní systém posílený infekcí,
který dělá to, co dělá.
Žádná magie.
Protože kdyby magie existovala, kdyby tu byla…
jakákoliv…
spravedlnost v tomhle světě…
to, co u mě zabralo, by zabralo i u nich.
A pořád by tu byli.
Ale nejsou.
Všichni jsou mrtví.
A pět…
zatracených sester by pro ně také přiložilo ruku k dílu. Celý klub.
Ten rituál jsme provedli ještě šestkrát a…
pět mrch nás poslalo do hlasové schránky.
A teď jsou mí přátelé pryč.
Sandra je mrtvá. Cheri je mrtvá.
Amesh je mrtvý a on byl tak…
Kevin je mrtvý. Natsuki je mrtvá.
Ilonka, samotná Miss Kouzel…
je taky mrtvá.
Už rok.
A pokud je pravda, co říkáte,
kdyby tu stále byli se mnou,
tak by křičeli.
Nešeptali.
Hulákali by, ječeli a třásli by se zdmi,
aby mi ukázali, že už se nemusím bát.
Abych se nemusela nenávidět za to, že tu stále jsem a oni ne.
Chci říct, že kdyby…
tu stále byli,
jaký kamarád by se tak necítil?
PSÍ ŽRÁDLO
Co to kurva je?
Promiň, nenašla jsem na tom cenovku.
Všechno v pořádku?
Nenašla jsem cenovku.
Vezmu to.
Potřebuju ověřit cenu tesařského kladiva.
Zjistěte mi cenu tesařského kladiva.
Panebože.
Můj Bože. Ameshi?
Ameshi, panebože!
Bože. Tobě to taky zabralo!
Madam?
Podívej se na sebe. Myslela jsem, že to nefungovalo.
Co nefungovalo?
Ten rituál. Spontánní regrese.
Jsi tady. Jsi kurva tady, Hamishi!
Jmenuju se Luke, madam.
Jak stojí na téhle jmenovce.
Já…
- Všechno v pořádku? - Nechápu to.
Myslím, že ta žena potřebuje pomoc.
Ty si…
Ty…
Děláš si ze mě prdel?
- Luku, měli bychom někoho zavolat. - Ano, dobrý nápad.
Zdravím. Jsme v prodejně her na Main Street.
Máme tu ženu. Je trochu dezorientovaná.
Možná bude potřebovat pomoc.
Přišla jsem, jak to jen šlo. Co se děje?
Jste v pořádku, slečno?
Nikdy
Nechtěl jsem to udělat.
Opravdu ne.
Řekni nám, co se stalo.
Skočila za ním,
ale když nevyplavali, udělala jsem jedinou věc, co jsem mohla.
Potopila jsem se, ale nikde jsem ho nemohla najít.
Ahoj, Anyo.
Je půlnoc, drahá.
Jako obvykle ti vysíláme živě z chodby.
S radostí oznamuji, že Stantonová šílí.
Nemluvila s nikým z nás od té doby, co nás viděla ve sklepě,
a do knihovny teď rozhodně nesmíme,
ale mluvila jsem s Markem a prý mu řekla, že tohle konkrétně je v pořádku,
takže teď vědí, že jsme tady.
Natsuki, chceš něco říct?
- Ilonko, vzývání. - Promiň.
Na ty před tím, na ty potom,
na nás teď, a na ty za hranicí.
Na ty před tím, na ty potom,
na nás teď, a na ty za hranicí.
Viděni nebo neviděni, jsou tu, ale přitom nejsou.
Předevčírem jsme tu měli Kevina a včera Spence.
A dnes pro vás máme něco speciálního.
Natsuki?
Anyo, tohle jsem přinesla pro tebe.
Trochu jsem se ptala, protože jsou věci, které jsem o tobě nevěděla,
ty jedna studnice tajemství.
Dobře, jdeme na to. „Byl večer, kdy jsme prováděli rituál.
Všichni jsme kolem tebe skandovali.
A pak se to stalo. Záblesk světla.
Zmizela jsi z místnosti.
A celý týden, stejně jako Julia Jayneová,
tě nikdo nemůže najít.
Ale pak ses vrátila,
vyléčená a zdravá, stejně jako Julia.
Stantonová ti předestře možnosti, ale ty zůstaneš
ještě pár týdnů v Brightcliffu, a zopakuješ ten rituál pro každého z nás.
A ono to funguje,
pro nás všechny.
Zabereme celé patro v budově.
Nazvali jsme to Brightcliffskou invazí
s regulací nájemného, kontrolou invalidity plus…“
Myslel jsem, že tuhle část po rituálu nebudeme zmiňovat.
Já ten příběh vyprávím. Ano?
- Promiň, Anyo. - To nic.
„Jde o to, že je to hodně levné a můžeme tam bydlet navždy.
Přihlásíš se na vysokou a dostaneš protézu nohy,
takže můžeš zase chodit na hodiny tance.
Po jedné fantastické zkoušce…
se ukáže tvůj kamarád z dětství,
Rhett.
Usmíříte se.
A pořídíte si společně dům
s bílým plotem.
A tam zůstanou…
mnoho let.
Máš děti.“
Sandra spočítala, kolik jich přesně bylo.
- Dvě a půl krásných dětí. - Dělá si legraci.
U dětí se zaokrouhluje nahoru. Takže to máme tři.
- A německý ovčák. - A Cheri říká německý ovčák.
Nezapomněla jsem na něco?
To auto.
Je to růžový džíp s namalovanou lebkou na kapotě.
Perfektní.
A tam strávíš zbytek života se svou rodinou.
V bezpečí, šťastná, milovaná.
A my koupili další domy v ulici, takže…
Co se děje?
Jste na předměstí.
Se starými kámoši chodíš každý týden na večírky,
ale nemůžeš z toho ven.
To je pro dnešek vše.
Zítra bude pokračovat Ilonka, takže…
si to fakt užiješ.
Dobrou noc, Anyo.
- Dobrou noc. - Hezky se vyspi.
Dobrou noc, vévodkyně.
Dobrou noc, Anyo.
Teď jsme tu jen my dvě.
Snad nezůstáváš kvůli mě dlouho vzhůru.
Jen jsem chtěla říct pár věcí.
Mezi spolubydlícími.
Jen jsem se chtěla říct, že mě to mrzí,
s tím rituálem.
Když jsi omdlela, nikdy…
nikdy v životě jsem tak nezpanikařila.
Mělas vidět Stantonovou.
Abych byla upřímná, nevím, jestli se mnou ještě někdy promluví.
Řekla slova, která jsi ji mohla naučit jen ty.
Doufám, že mi odpustíš.
Je to tak kurva nefér.
To, co se děje tobě, a to, co se děje nám.
Takže…
doufám, že mi uvěříš, když řeknu…
že v tom jsme všichni s tebou.
A vždy budeme.
Děkuju.
Nejsi sama.
Všechno bude v pořádku.
Dobrou noc, Anyo.
Dobrou noc.
Ne, díky.
Chci si sáhnout.
Někdo jednou řekl:
„Člověk by měl umřít hrdě,
když už nemůže žít hrdě.“
Friedrich Nietzsche.
Kdysi jsem byla salutatoriánkou…
v jiném životě.
V krátkém životě.
Nejde o délku života, ale o jeho hloubku.
To řekl Ralph Waldo Emerson.
A tvoje kamarádka…
Žila naplno
a byla laskavá, i když měla velké bolesti.
To je velmi těžké.
A krásné.
Jo, někdy byla…
jako divoká mrcha na kolečkách,
ale to na ní bylo taky krásné.
Ralph Waldo Emerson řekl ještě jednu věc, která se mi vždycky líbila.
„Je to tajemství světa,
že všechno přetrvá a neumře.
Jen se to na chvíli vytratí z dohledu…
a pak se to…
zase vrátí.“
A John Lennon jednou řekl něco jako:
„Smrt je jen přesednutí z jednoho auta do druhého.“
Víš, co si myslím?
Do hajzlu s tím autem.
A do hajzlu s rakovinou.
Všechno?
Odkázala všechno tobě.
Co je to?
Bankovní účet,
pojištění a všechno, co měla v pokoji.
To je vše, co jí zbylo.
Na penězích mi nezáleží.
Ani jí.
- Řekla proč? - A je tu ještě jedna věc.
Řekni mi, kde jsi to našla, co jsi dělala dole
a proč bych tě neměla odsud vyhodit.
Nemysli si, že to neudělám.
Neznáš mě, Ilonko.
Nevíš nic.
Ten deník jsem vlastně našla v knihovně,
takže jestli jste čekala lepší příběh,
bohužel vás zklamu.
A co jsme dělali ve sklepě?
Mrhali jsme časem, a snažili se změnit něco, co změnit nejde.
Mrhali jsme Anyiným časem.
To je na tom to nejhorší, protože jí ho už moc nezbývalo.
Jestli mě chcete vyhodit, udělejte to hned,
protože dnes už toho opravdu víc nezvládnu.
Ten rituál, těch pět sester.
- Nefungovalo to. - Ne pro Anyu. Nefungovalo to.
A ty za to nemůžeš.
Tyhle věci…není to jako pečení.
Nejde jen o to říct správná slova a znát přísady.
Zkusila jsi to a na tom záleží. Anye na tom záleželo. To ti přísahám.
Tvoje tetování.
Co je to?
Všichni ho máme.
Není nijak zlověstné. Jsou to přesýpací hodiny.
Přesýpací hodiny měly velký význam ve starověku.
Představovaly jednu z prvních metod měření času.
Víš, co je tvoří?
Ve starověkém Řecku tohle symbolizovalo zemi a tohle vzduch.
Jak nahoře, tak dole.
Ale nejdůležitější věc u přesýpacích hodin byla…
že je můžeš obrátit.
Život může přetrvat.
O to se hnutí Paragon snažilo, jen…
se v průběhu své cesty ztratili.
Jak víš o Paragonu?
Přišli sem ze stejných důvodů jako my.
Půda, voda, energetické linie.
Všechny ty zvěsti jsou pravdivé.
Letadla mají opravdu problémy,
když letí nad touhle oblastí.
Lesy jsou plné léčitelských legend.
Schází se tu všichni, bohatí, umírající, novodobí kultisti, ufologové
a spousta dalších šílenců.
Jsme skupina naturopatů, takže jsme něžní jako koťátka
v porovnání s některými ostatními, co sem chodí.
Je důležité nikomu neubližovat.
Pokud nemusíš.
Asi bych…měla jít.
Stantonová je naštvaná.
Georgina je naštvaná. Bezpochyby.
Možná jí to jednou dojde.
Je nám líto, váš hovor nemohl být spojen.
Zkontrolujte si číslo a vytočte ho znovu, nebo zavolejte…
Je mi…
Je mi líto tvojí…
Je mi to líto.
Co s nimi máme dělat?
To neřekla.
Aspoň ne ve své žádosti.
A nechala tu tohle.
Ještě jsem to neotevřela.
Do toho.
„Pro ty, kteří přišli před námi, pro nás teď a pro ty, kteří přišli po tom.
Viděni nebo neviděni, jsou tu, ale přitom nejsou.
Hodně jsem přemýšlela o tom vzývání,
a bylo to od vás zatraceně štědré.
Tak to zjednoduším.
Pro nás, pro vás…
pro naši rodinu.
Když už je máte tak rádi,
Řekové věřili, že když se dostaneš do podsvětí,
napiješ se z řeky Lethe a zapomeneš na všechno.
Proto prý nikdo nevyšle znamení.
Trapná výmluva, ale co už.
Jestli někdo z té druhé strany může poslat znamení,
které bude jasné a jednoznačné, já jsem ta mrcha, která to udělá.
Takže pokud tohle čtete a nikdo se vám zatím neozval, jen klid.
Všechno to je zasrané zapomnění.
Pozvedněte na mě prázdnou sklenici.
Prozatím už pít nebudu.
Srdečně vás všechny zdravím. Anya.
PS: Ten popel mě mrzí. Zasraně dramatické, co?
Šňupejte ho, použijte ho jako koření
nebo ho třeba vysypte na Měsíc. Je mi to fuk.
Je ze mě supernova.“
Kurva.
To všechno…
Ta znamení… ta dohoda… ty příběhy…
Dnes se to zdá trochu hloupé, že?
Na Anyu…
která už nepije.
Na Anyu, která už nepije.
Vždycky se mi líbilo, jak knihovna vypadá bez světel.
Zhasnutá světla a oheň. To je ono.
Dokonalá atmosféra pro setkání Půlnočního klubu.
Vždycky mi přišlo legrační,
že si vy děti myslíte, že protože vás nezastavím,
tak o tom nemůžu vědět.
Myslíte, že si nevšimneme, když se naši pacienti o půlnoci vyplíží ven?
Myslíte, že noční sestry vás přes dveře neslyší?
Samozřejmě, že to víme.
Proč myslíte, že máme vždy čerstvé dříví?
Ráda usínám s vědomím, že byl oheň zapálen.
A že se tu sešel klub.
Rok co rok se tváře mění.
Ale chodby Brightcliffu jsou po nocích plné
šepotu vyprávěných příběhů.
Zvuky příběhů jsou zvuky života.
Nevím, co s vámi mám dělat.
Co jste v té místnosti dělali…
nevím, co s tím mám dělat.
Stačí jen zamknout dveře.
Tyhle dveře
a dveře do vašich pokojů, což se mi prostě nelíbí.
Máme dohodu.
Mám jen velmi málo pravidel.
A na oplátku nabízím…
No, teď už to víte.
Nezávislost, důstojnost, zastoupení. Nechtějte, abych toho litovala,
už nikdy.
Požádám vás, abyste se všichni vrátili do postele.
Budu o tom přemýšlet zítra.
Věřím, že cestu do svých pokojů najdete sami.
No…
Tak to je asi konec.
Pojďme do postele.
Mám lepší nápad.
- Ale Stantonová řekla… - Vím, co řekla,
ale také vím, že nás všechny z Brightcliffu nevykopne.
Ilonko, možná je čas si jít lehnout.
Ne, myslím, že ještě ne.
Anya neměla pohřeb.
Aspoň ne pořádný.
Myslím, že to napravíme.
Další zvrat. Rozcestí na silnici.
Čas tě chytne za zápěstí. Ukáže ti, kam jít.
Tak z té zkoušky dostat do nejlepší. A neptej se proč.
Není to otázka, ale lekce, kterou se časem naučíš.
Je to nepředvídatelné.
Doufám, že sis to užila.
Tak si pořiď fotky a zarámuj si je ve své mysli.
Dej je na polici. Ve zdraví, když se máš dobře.
Tetování vzpomínek a odumřelá kůže na zkoušku.
Ale stálo to za tu námahu.
Je to nepředvídatelné.
Doufám, že sis to užila.
Je to nepředvídatelné. Ale na konci to stojí za to.
Doufám, že sis to užila.
Tak jdeš?
Za chvilku.
Co to děláš?
Jen zjišťuju, za jak dlouho mě ta voda otupí.
Promiň.
Ne, to je v pořádku.
Poslouchej.
Neprodlužuj to.
Je to jedno.
My všichni tady…
jsme už mrtví.
Promiň, to…
nevyznělo dobře.
Kurva.
Ahoj. Promiň, vím, že už je pozdě.
Ne, není mi dobře.
Přišla jsem o dívku a…
Byla to krásná mladá žena.
Vášnivá mladá žena.
Strašně mě to zasáhlo. Nevím proč.
A ty ostatní děti se snažily…
Prostě vyhrabali všechny ty staré…
staré věci.
To ale není to šílené.
Nejšílenější bylo, že uprostřed toho všeho mi přišel…
hovor od dvou lékařů.
Takový telefonát jsem měla jen jednou v životě
a nevím, jak se s tím vyrovnat.
Jedno z mých dětí jede domů.
Ještě neznám všechny detaily.
Dívala jsem se na výsledky z laborky, a je to docela…
Je možné, že to není terminální.
Ale myslím…
Chci říct…
myslím, že někoho pošleme domů.
Je to tak, jsem…
Kouřím jointa a volám ti.
Potřebuju jen s někým mluvit.
Protože jsem z toho úplně mimo.
Vydržíš chvíli?
Zlato.
Mám hlad.
Mám hrozný hlad.
Zlato.
Drahoušku.
Překlad titulků: Peter Gejdoš