СЕРІАЛ NETFLIX
ГРАФ ШОКУЛА
Готівка чи картка?
ПРОДУКТОВІ ТАЛОНИ
ДОРОГІ КЛІЄНТИ, КУПОНИ ОБМЕЖЕНІ ПО ОДНОМУ КУПОНУ НА РІЧ, ДЯКУЮ.
СПЕЦІАЛЬНИЙ ВИПУСК
НАЙКРАСИВІШІ ЛЮДИ 1997 РОКУ
ТАНЦЮВАЛЬНА СТУДІЯ ДЖЕЙН БАЛЕТ, ЧЕЧІТКА, ДЖАЗ
ХІП-ХОП, СВІНГ, КОНТЕМПОРАРІ
Три, чотири. Далі.
ВІДКРИТО КОЛЕКЦІЙНІ ТОВАРИ
Раніше в серіалі «Порядок і догана»…
Вона не могла померти давно.
На тілі немає слідів розкладання.
Він тримав її в морозильнику два тижні.
Оце я називаю холодною справою.
Мені шкода. Мене не буде тут…
ТОМАТНИЙ СУП «КЕМПБЕЛ»
-Привіт, як справи? -Привіт. Як ти?
-Чудово. -Привіт.
Привіт.
Є хвилинка?
-Я дала маху? -Зовсім ні. Просто хочу поговорити.
Як твої справи?
-Супер, просто… -Нудно.
Так, знаю, я теж починала з каси.
Я не жаліюсь.
Я вдячна за роботу.
Так, у будь-якій роботі є свої складнощі.
У тебе є хобі чи цілі?
Це не моя справа. І в тебе чудово виходить.
Просто ти не перша заміна за програмою,
і ми хочемо, щоби ти протрималася.
Знаю, що ти мала проблеми
на попередній роботі до цього.
Перехід від стану, в якому ти була,
може бути важким.
Скільки років ти вже у програмі?
-Два роки. -І ось ти знову починаєш із нуля.
І це може бути нелегко, але…
мати цілі, навіть дрібні, професійні чи інші,
особливо в такому нудному місці, може бути корисним.
Пробач. Я й уявити не можу, через що ти пройшла.
Сама я щонайбільше тиждень
провела в лікарні з колапсом легені, але…
Аню, ти…
ти якась млява.
То в тебе є?
Цілі.
Ліворуч. Спочатку треба…
Усім тілом. Ось так.
Удар ногою. Так.
Добре. Удар ногою.
Раніше в серіалі «Порядок і догана»…
Слідів злому немає, значить, це було навмисно.
Усе вказує, що удари обом жертвам були нанесені тупим предметом.
Думаю, спочатку він убив молотком дівчинку в ліжку.
А хлопчик?
Напевно почув шум.
Як пройшов день?
Опинився не там не в той час.
Маємо перевірити відбитки.
Шкода.
Ці діти, либонь, не пиячили, але їх забили молотком.
-За тих, хто був. -Хто прийде потім.
За нас.
Ми ваш заряд радіопотужністю у 50 000 ват дорогою на роботу.
Налаштуйте радіоприймачі на нашу вершину хіт-парадів.
Рок-н-рол увесь ранок.
Радіо «Кей-Ес-Екс-Пі».
Мабуть, це твоя шкіра, я занурююся в неї
Мабуть, це по-справжньому, бо тепер я відчуваю
Спонтанна регресія.
У мене була сусідка по кімнаті.
Вона цікавилася усякими речами, які я вважала…
дійсно тупими.
Якось вона розповіла мені про одного святого.
У нього була пухлина на нозі, і вона ніяк не проходила.
Потім він сильно захворів на щось інше.
Організм боровся із застудою, грипом абощо.
І врешті-решт знищив ще й пухлину.
Його тіло вирішило вчинити правильно.
Спонтанна регресія.
І я засміялася їй в обличчя.
Декілька років тому я була в дуже поганому стані.
І мої друзі на той час…
моя сусідка по кімнаті, це була її ідея.
Вони потай вивезли мене з палати й вирішили…
спробувати дещо…
абсолютно божевільне, просто маразм.
Щоб допомогти мені.
І мені стало дуже погано.
Справді погано.
Мене лихоманило, я знепритомніла.
Усі думали, що мені кінець,
і раптом… вперше в житті
моє тіло нарешті вирішило вчинити правильно.
І я прийшла до тями.
Значить…
Гадаю, мені стало краще, чи не так?
І ця…
штука, яка так довго визначала мене,
яка визначала значну частину мого життя…
раптом просто…
зникла.
Але замість почуття, що я врятована.
я відчула, що мене пожували й виплюнули.
Начебто частини мене були поїдені.
Гарні частини.
І ось я тут.
Те, що лишилося.
Спонтанна регресія.
Саме собою звучало тупо…
тоді для мене,
та й досі.
А ось моя сусідка…
де б вона не була…
Я…
сподіваюсь…
вона сміється.
Думаю, вона на це заслуговує.
СІЕТЛ ТЕЛЕФОННИЙ ДОВІДНИК
СТУДІЯ ТАНЦІВ МІС ДЖЕЙН ТАНЦІ МОДЕРН
ХІП-ХОП, СВІНГ ДЖАЗ, КОНТЕМПОРАРІ
Добридень.
Привіт.
Ретте?
Так.
Я тут.
Як ти? Як справи?
Рада чути твій голос.
Аню, чого ти хочеш?
Нічого просто…
Просто телефоную.
Я…
Я нічого не чув про тебе вже…
-Чого тобі? -Нічого.
Тепер мені…
набагато краще.
Набагато краще.
Я вирішила зателефонувати тобі й поділитися.
Щоб ти знав, що все добре.
Пробач мені.
За що?
За все.
Не знаю…
чого ти хочеш від мене, Аню?
Нічого, просто…
Я зараз у місті і…
Я сама. Нікого не знаю,
і я подумала, що ти міг би сказати мені…
Може, ти просто скажеш мені, що все буде…
Усе буде добре.
Що буде добре?
Усе.
Я не можу…
нічого виправити.
Не можу сама виправитись.
Я не можу уявити собі життя, в якому мені хоч щось вдається.
Ніколи не могла.
У мене в голові голос, який каже весь час:
«Ти зламана».
«Ти зламана. Ти зламана». Знову і знову,
і я просто не можу…
зупинити його.
Мені просто…
хочеться, щоб ти поговорив зі мною.
Я вибачилася.
Я вибачилась!
Так, я була жахлива, і я…
Я дала маху,
але ж ти зник!
Ти був мені потрібний!
Крім тебе в мене нікого не залишилося!
Так, я пішла,
але я так хотіла, щоб ти знайшов мене.
Аню…
Чому ж ти не знайшов мене, Ретте?
Ти так добре мене знав, міг би зрозуміти!
Ретте?
Ретте!
За видимих і невидимих, хто тут, але не тут.
Я хочу поговорити про те, що ви згадали минулого разу.
Добре.
Я не міг не помітити ваше формулювання. Ви сказали…
«Мої друзі на той час».
Можна сказати, що вони більше вам не друзі?
-Їх тут більше немає. -Вони поїхали чи їх не стало…
Боже, я що, єдина в цій групі?
Не соромтеся, приєднуйтесь,
у будь-який час.
Нічого. Добре.
Знаєте, люди, яких…
ми втрачаємо…
не йдуть навіки.
Дурниці.
Знаєте…
я колись думала, що вони хочуть зі мною зв’язатися.
Посилають сигнали з того світу, подають знаки.
Я чекала на ці сигнали, але все це…
Особливість спонтанної регресії в тому, що вона тільки схожа…
на магію, а насправді імунна система посилена через інфекцію,
робить те, що й так робить.
Жодної магії.
Бо, якби магія існувала, якби була…
хоч якась…
справедливість у світі…
що спрацювало зі мною, спрацювало б і з ними,
і вони були б живі.
Але їх нема.
Вони всі мертві.
І ці п’ять…
клятих сестер допомогли б їм, усьому клубу.
Тобто ми проводили той ритуал ще шість разів…
Та ці п’ять сучок увімкнули автовідповідач.
І тепер усі мої друзі померли.
Сандра мертва. Шері мертва.
Амеш мертвий, і він був такий…
Кевін мертвий. Нацукі мертва.
Ілонка, сама пані Магічне мислення…
мертва.
Уже рік як мертва.
І якби ви мали рацію…
і вони все ще були зі мною,
вони кричали б.
А не шепотіли.
Вони б кричали й трусили стіни,
щоб я зрозуміла, що мені більше нічого боятися.
Що мені не потрібно себе ненавидіти, тому що я тут, а вони ні.
Якби вони…
досі були тут,
який би друг так не зробив?
КРАФТОВИЙ КОРМ ДЛЯ СОБАК
Якого біса?
Вибачте. Не знайшла цінника.
Усе гаразд?
Я не знайшла цінника.
Далі я сама.
Потрібно перевірити ціну молотка.
Перша каса, ціна на молоток.
О… Боже мій.
Боже мій. Амеше?
Амеше. Господи!
Боже. У тебе теж вийшло!
Перепрошую?
Дивися. А я гадала… Гадала, що не спрацювало.
Що не спрацювало?
Ритуал. Для спонтанної регресії.
Але ж ти тут. Ти тут, Амеше!
Мене звуть Люк, пані.
Як вказано на бейджику.
-Я не… -Я…
-Усе гаразд? -Не розумію.
Думаю, цій жінці потрібна допомога.
Ви…
Ви знущаєтеся, чорт забирай?
-Люку, треба когось викликати. -Так, це гарна ідея.
Алло. Це ігровий магазин на головній вулиці.
Тут жінка. Вона не в собі.
Їй потрібна допомога.
Я прийшла, щойно змогла. Що трапилося?
З вами все гаразд, пані?
ВІДКРИТО
Я не хотів.
Правда.
Скажи, що сталося.
Він стрибнув за ним,
але коли він не сплив, мені нічого не залишалося.
Я теж пірнула, але ніде не могла його знайти.
Привіт, Аню.
Уже опівночі, друже мій.
Як зазвичай, ми ведемо пряму трансляцію з коридору.
Рада повідомити, що Стентон украй зла.
Вона ні з ким не говорить відтоді, як заскочила нас у підвалі,
і нас зараз точно не пустять до бібліотеки,
але я говорила з Марком, і він сказав, що в коридорі нам бути можна,
оскільки вони знають, що ми тут.
Нацукі, хочеш приєднатися?
-Ілонко, заклинання. -Вибач.
За тих, хто був, хто прийде потім,
за нас, і за тих, хто не з нами.
За тих, хто був, хто прийде потім,
за нас, і за тих, хто не з нами.
За видимих і невидимих, хто тут, але не тут.
Отже, позавчора розповідав Кевін, учора був Спенс,
а сьогодні маємо для тебе щось особливе.
Нацукі?
Привіт, Аню, я написала це для тебе.
Я запитала про те, що про тебе не знала,
бо ти просто скринька з таємницями.
Гаразд, починаймо. «Ніч ритуалу.
Навколо тебе читаємо заклинання,
а потім це трапляється. Спалах світла.
Ти зникла з кімнати.
І тиждень, як Джулію Джейн,
ніхто тебе не міг знайти.
Але потім ти повернулася,
зцілена, здорова, як Джулія.
Стентон пропонує тобі варіанти, та ти залишаєшся
ще на кілька тижнів, повторюючи ритуал для кожного з нас.
І він спрацьовує,
для всіх нас.
Ми займаємо весь поверх у будинку.
Це наш студентський гуртожиток
з пільговою орендою, допомогою з інвалідності та…»
Я думав, після ритуалу ми поховаємо цю частину.
Я розповідаю історію. Зрозуміло?
-Пробач, Аню. -Нічого.
«Суть у тому, що це дуже дешево, і ми можемо жити там вічно.
Ти вступаєш до коледжу й отримуєш протез,
тому можеш знову почати відвідувати танці.
Якось після приголомшливої репетиції…
у залу входить твій друг дитинства.
Ретт.
Освідчуєтеся.
Вибираєте разом будинок,
з білим тином.
І там ви живете разом…
довгі-довгі роки.
У вас з’являються діти».
Сандра порахував точно, скільки буде дітей.
-Дві з половиною прекрасні дитини. -Він жартує.
З дітьми округляють у більшу сторону. Тож рівно троє.
-І німецька вівчарка. -І німецька вівчарка, згідно із Шері.
Я щось пропустила?
Автівку.
Рожевий джип із черепом на капоті.
Чудово.
І там ти проживеш залишок своїх днів зі своєю сім’єю.
У безпеці, щаслива, кохана.
А ми купили решту будинків у кварталі, тож…
Привіт!
Життя в передмісті.
Старі друзі щотижня влаштовують спільні вечері,
і не відкрутитись.
Це все, що я маю на сьогодні.
Завтра розповідає Ілонка, тож на тебе чекає…
приємний сюрприз.
На добраніч, Аню.
-На добраніч, друже. -Спи міцно.
Добраніч, герцогине.
На добраніч, Аню.
Інші пішли.
Сподіваюся, не затримаю тебе допізна.
Я… Я хотіла дещо сказати.
Як сусідка сусідці.
Я хотіла вибачитись…
з приводу обряду.
Коли ти знепритомніла, я…
Я в житті так не панікувала.
Бачила б ти Стентон.
Не знаю, чи заговорить вона зі мною ще.
Вона сказала таке, що могла почути тільки від тебе.
Сподіваюся, ти зможеш мені пробачити.
Це так несправедливо.
Те, що відбувається з тобою, з нами.
Отже…
сподіваюся, ти мене почуєш…
Ми всі тут із тобою…
і завжди будемо.
Дякую.
Ти не одна.
Усе буде добре.
На добраніч, Аню.
На добраніч.
Ні, дякую.
Я хочу відчути.
Знаєш, хтось якось сказав…
«Варто померти з гордістю,
коли вже не можеш жити з гордістю».
Фрідріх Ніцше.
Я закінчила школу на відмінно…
в іншому житті.
У дуже короткому житті.
Сенс не в довжині життя, а в глибині.
Це сказав Ральф Волдо Емерсон.
А твоя подруга…
Ну, знаєш. Вона глибоко жила
і була доброю, навіть коли їй було дуже боляче.
А це непросто.
Це прекрасно.
Так, іноді вона була…
справжньою несамовитою сучкою-петардою на колесах,
але це теж було чудово.
У Ральфа Волдо Емерсона мені подобається ще одна фраза.
«Секрет світу в тому,
що ніщо живе не вмирає,
а лише зникає з поля зору…
щоб потім…
повернутися знову».
А Джон Леннон якось сказав…
«Смерть — це пересісти з однієї автівки в іншу».
Знаєте, що я скажу?
До біса автівку.
І до біса рак.
Усе?
Вона лишила все тобі.
Що це?
Крім рахунку в банку,
страхування і всього, що було в кімнаті Ані,
вона залишила лише це.
Гроші мене не турбують.
Її також не турбували.
-Вона сказала, чому? -Є ще дещо.
Скажи, де ти його знайшла, що робила внизу
і чому я не повинна тебе вигнати?
Не думай, що я цього не зроблю.
Ти мене не знаєш, Ілонко.
Ти нічого не знаєш.
Я знайшла цей щоденник у бібліотеці,
тож якщо ви чекали кращої історії,
вибачте, що розчарувала.
А що ми робили в підвалі?
Гаяли час, намагаючись змінити те, що змінити неможливо.
Гаяли час Ані.
А це найгірше, тому що в неї його залишалося мало.
Якщо збираєтеся мене вигнати, то краще одразу,
бо сьогодні я вже досить натерпілася.
Ритуал п’яти сестер.
-Він не спрацював. -Це для Ані не спрацював.
І в цьому немає твоєї провини.
Усі ці речі… Це тобі не випічка.
Річ не тільки у правильних словах та інгредієнтах.
Ти спробувала, і це важливо. Для Ані це важливо. Чесне слово.
Ваше татуювання.
Що це?
У нас усіх вони є.
Воно не зловісне. Це пісочний годинник.
Пісочний годинник багато значив у стародавньому світі.
Це один із перших способів стежити за часом.
Бачиш, із чого він складається?
У Стародавній Греції це була Земля, а це повітря.
Як угорі, так і внизу.
Але найголовніше в пісочному годиннику…
це те, що його можна перевернути.
Життя може перемогти.
Ось що «Парагон» намагався зробити, просто…
вони загубилися на шляху.
Звідки ви знаєте про «Парагон»?
Вони прибули сюди з тієї ж причини, що й ми.
Ґрунт, вода, лей-лінії.
Чутки виявилися правдою.
Прилади в літаках справді видають помилки
під час прольоту над цією зоною.
Ці ліси сповнені легендами зцілення.
Сюди багато років стікалися багаті, вмираючі, секти, любителі НЛО
й усілякі психи різного штибу.
Ми — збирачі-натуропати, тож ми ніжні квіточки
порівняно з іншими, що приходили сюди.
Важливо не завдавати шкоди.
Без необхідності.
Мені… треба йти.
Стентон уже зла на мене.
Джорджина точить на нас зуб. Поза сумнівами.
Може, якось вона зрозуміє, що можна обійтися без цього.
РЕТТ 206-142-2195
Вибачте, набраний номер не існує.
Перевірте номер і повторіть спробу…
Я…
Мені шкода, що…
Просто шкода.
Що нам із ними робити?
Вона не сказала.
У розпорядженні не уточнила.
І вона лишила це.
Я ще не відкривала.
Відкрий.
«За тих, хто був, за нас, за тих, хто прийде потім.
За видимих і невидимих, хто тут, але не тут.
Я багато думала над цим заклинанням,
і воно досить щедре.
Тож спрощу.
За нас, за вас…
мою сім’ю.
Якщо ми вже заговорили про Стародавню Грецію:
греки вірили, що, потрапивши в підземний світ,
ти п’єш із річки Лето й забуваєш усе.
Тому ніхто не надсилає звістку.
Дурна відмовка, але ось.
Якщо хтось і зможе дати знак із того світу,
недвозначний і явний, то це зроблю я, чорт забирай.
Тож якщо ви це читаєте, а знаку не отримали, то розслабтеся.
Це лише кляте забуття.
Підніміть за мене порожній келих.
Я більше не п’ю.
Усіх люблю, Аня.
P.S. Вибачте за порох. Драматично, правда?
Мені все одно: понюхайте, посипте їм їжу
або ж розвійте на сраному місяці.
Я стала надновою».
Чорт.
Усе це.
Усі ці знаки «звідти», пакт, історії.
Сьогодні здається, що все це безглуздо, так?
За Аню…
яка більше не п’є.
За Аню, яка більше не п’є.
Мені завжди подобалося, як бібліотека виглядає без світла.
При запаленому каміні. Як належить.
Прекрасне місце для зустрічі «Клубу опівночі».
Усі ці роки мене тішило,
що ви думаєте, якщо я вас не зупиняю, значить,
я нічого не знаю.
Думаєте, ми не помічаємо, коли всі пацієнти тікають опівночі?
Думаєте, медсестри не чують ваших голосів через двері?
Звісно, ми знаємо.
Чому ж тут завжди свіжі дрова, як гадаєте?
Люблю засинати, знаючи, що камін горів,
що в клубі відбулася зустріч.
Рік у рік обличчя змінюються.
Але коридори «Брайткліфф» ночами
сповнені історій, розказаних пошепки.
Звуки історій — це звуки життя.
Не знаю, що робити з вами.
Те, що ви влаштували в підвалі…
Я не знаю, що з цим робити.
Можна просто замкнути двері.
Ці двері, звісно,
і двері до ваших кімнат. Але цього робити не хочеться.
У нас є договір.
Я запровадила дуже мало правил.
Натомість я пропоную…
Ну, ви вже все знаєте.
Незалежність, повага до вашого вибору. Не змушуйте мене пошкодувати про це.
Більше ніколи.
Я прошу вас усіх зараз же повернутися в ліжко.
Щодо завтра я подумаю.
Сподіваюся, ви знайдете дорогу до своїх кімнат. Добре?
Що ж…
Тоді все.
Ходімо спати.
У мене є краща ідея.
-Але Стентон сказала… -Я знаю, що вона сказала,
але я також знаю, що вона не вижене нас усіх із «Брайткліфф».
Ілонко, краще розійтися по спальнях.
Ні, не думаю. Поки ні.
У Ані не було похорону.
Принаймні, як належить.
Гадаю, ми це виправимо.
Ще одна поворотна точка Розвилка на дорозі
Час хапає тебе за руку І вказує шлях
Тож постарайся як слід Не питай, навіщо
Це не питання А урок, що зрозумієш із часом
Дещо непередбачуване Але врешті-решт на краще
Сподіваюся, ти добре провів час
Тому зберігай світлини І стоп-кадри в пам’яті
Постав на полицю Про добре здоров’я та хороший час
Татуювання спогадів На шкірі, що зів’яла, на суді
Чого б воно не коштувало Воно цього вартувало
Дещо непередбачуване Але врешті-решт на краще
Сподіваюся, ти добре провів час
Дещо непередбачуване Але врешті-решт на краще
Сподіваюся, ти добре провів час
Йоу, ти йдеш?
За хвилину.
Що робиш?
Перевіряю, як швидко ноги заніміють.
Вибач.
Ні, все нормально.
Слухай…
Не зациклюйся.
Це неважливо.
Ми всі тут…
уже мерці.
Вибач…
це не дуже приємно.
Чорт.
Привіт. Вибач, що так пізно.
Ні, я не дуже.
Втратила дівчину та…
Гарну дівчину.
Відчайдушну дівчину.
Мені дуже важко далася ця втрата. Не знаю, чому.
А інші діти намагалися…
Воскресити все це…
всю цю старизну.
Але це не найдивніше.
Найдивніше, що серед усього цього
мені зателефонували ті самі два лікарі.
За все життя я отримувала подібний дзвінок лише раз.
Навіть не знаю, що з цим робити.
Один із моїх дітей їде додому.
Я поки що не знаю подробиць.
Я переглянула результати з лабораторії, вони просто…
Людина не смертельно хвора.
І, здається…
Тобто…
Гадаю, ми надішлемо когось додому.
Тож…
Я палю косяк і телефоную тобі.
Мені треба з кимось поговорити.
Тому що я тут не впораюся.
Можеш зачекати?
Сонечко.
Я голодна.
Я така голодна.
Сонечко.
Люба.
Переклад субтитрів: Юрій Обревко